ВСТУП

Актуальність теми зумовлена стійкою тенденцією погіршення стану здоров’я підростаючого покоління в умовах сучасної школи [ 25; 41; 51; 87; 93].
За результатами комплексних методичних досліджень, що проведені у різних регіонах нашої держави, лише близько 35% дітей молодшого шкільного віку вважаються відносно здоровими, а решта − мають ті чи інші відхилення як у фізичному розвитку, так і стані здоров’я (І. П. Масляк, 2017). Поряд з цим, за даними досліджень різних авторів [3; 17; 24; 38] від 22 до 89% населення України знаходиться у передхворобному стані, що провокуються складними соціально-економічними, екологічними умовами та поширенням пандемій, різних модифікованих хвороб, з якими сучасна медицина на етапі свого реформування не спроможна справитись (М. П. Тимофіїва, 2009). Одночасно, ХХІ століття характеризується бурхливим науково-технічним прогресом, величезним потоком інформації, онлайн-навчанням , що зумовлює високі вимоги до психічних функцій організму школярів. Наслідком цього є велика втомлюваність учнів, що призводить до зниження числа абсолютно здорових у процесі навчально-виховної діяльності (О. В. Куц, 2010; О. П. Швець, 2011; В. В. Слюсарчук, 2012).
Аналіз результатів дослідження Н. О. Земської (2012), А. А. Хохлової (2012), Я. Ф. Остафійчука (2014), А. Х. Дейнеко (2016), В. В. Озарука (2017) засвідчують, що погіршення стану здоров’я ще більш підсилює зниження рухової активності учнів в режимі їх навчального дня. Виходячи з вище сказаного, на даний час ведуться пошуки учителями-практиками, науково-методичними службами таких дидактичних моделей, які були б спроможні покращити стан здоров’я й фізичної підготовленості дітей з опорою на різні форми шкільного курсу «Фізична культура» [25; 30; 37; 61].
У контексті піднятих проблем, сьогодні викликають інтерес матеріали дослідження О. Д. Дубогай (2011), Ю. С. Кузя (2011), О. П. Швець (2011), С. А. Бублика (2012), І. І. Кушнірчук (2012) та ін., в яких висвітлюються питання підвищення рухової активності учнів молодшого шкільного віку з опорою як на різні засоби фізичної культури, так і в добовому тижневому режимі часу, а також використання різних інноваційних технологій (І. О. Середа, 2011; В. В. Слюсарчук, 2012; Т. Ю. Круцевич, 2013; Г. В. Презлята, 2014), однак питання формування культури здоров’я учнів молодшого шкільного віку засобами фізичної культури приділено недостатньо уваги.
Отже, актуальність піднятої проблеми та недостатність її висвітлення у науково-методичній літературі, зумовили вибір теми нашого дослідження «Формування культури здоров’я учнів початкової школи засобами фізичної культури».
Мета дослідження – теоретично обґрунтувати можливості формування культури здоров’я учнів початкової школи засобами фізичної культури.
Завдання дослідження:
1.	 На основі аналізу науково-методичної літератури визначити основні чинники, які впливають на культуру здоров’я особистості. 
2.	Визначити можливі методи, форми, принципи, засоби фізичної культури формування культури здоров’я. 
3.	 Дослідити стан готовності учителів початкових класів до формування культури здоров’я дітей молодшого шкільного віку. 
4.	 Розробити методично-рекомендаційні дидактичні моделі формування культури здоров’я учнів початкових класів засобами фізичної культтури.
Об’єкт дослідження – засоби фізичної культури у формуванні культури здоров’я учнів початкових класів.
Предмет дослідження – педагогічні умови формування культури здоров’я дітей молодшого шкільного віку засобами фізичної культури.
Методи дослідження. Для вирішення вище поданих завдань використовувався комплекс методів дослідження: теоретичний аналіз науково-методичних літературних джерел, синтез, порівняння та узагальнення отриманих матеріалів; практичні − педагогічне спостереження, бесіда, опитування, методи математичної статистики.
Наукова новизна роботи: розкрито наукове підгрунтя проблеми формування культури здоров’я особистості; виявлено можливості шкільного курсу «Фізична культура», розкрито організаційно-методичне забезпечення його під час формування культури здоров’я дітей молодшого шкільного віку; розроблено змістові дидактичні моделі формування культури здоров’я учнів початкової школи засобами фізичної культури.
Практичне значення одержаних результатів дало можливість виявити стан готовності учителів початкових класів до формування культури здоров’я дітей молодшого шкільного віку, використовуючи засоби фізичної культури. Це дало можливість розробити методичні рекомендації для покращення стану обізнаності педагогічних кадрів Рогатинського відділу освіти з піднятої проблеми через систему їхньої методичної роботи. 
Апробація результатів роботи. Результати дослідження та матеріали з піднятої проблеми використовувались у процесі викладання навчальної дисципліни «Теорія і методика фізичного виховання» під час професійної підготовки студентів ІV курсу − майбутніх фахівців фізичної культури, а також під час педагогічної практики в загальноосвітніх школах.
Структура дипломної роботи. Дипломна робота на здобуття другого (магістерського) рівня вищої освіти складається із вступу, трьох розділів, висновків. Список використаних джерел налічує 92 науково-методичні праці. Зміст дипломної роботи викладено на 84 сторінках друкованого тексту, який містить 8 таблиць, ілюстрований 6 рисунками. 

РОЗДІЛ 1

ТЕОРЕТИЧНЕ ОБГРУНТУВАННЯ ПРОБЛЕМИ ФОРМУВАННЯ КУЛЬТУРИ ЗДОРОВ’Я УЧНІВ ПОЧАТКОВИХ КЛАСІВ ЗАСОБАМИ ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ 

1.1	Наукове підґрунтя проблеми формування культури здоров’я 

Аналіз науково-методичної літератури з піднятої проблеми засвідчує, що науковим підґрунтям формування культури здоров’я особистості є валеологічні знання, уміння і навички [7; 15; 25]. Не дивлячись на те, що валеологія як наука сформувалася лише в другій половині XX ст., окремі компоненти валеологічної обізнаності людей виникли у глибокій давнині (О. О. Яременко, 2005). На думку Т.Є.Бойченко (2005), це були уявлення Арістотеля, Ксенофонта і Галена про здоров’язбережну діяльність, що засвідчують давньоіндійські та китайські світогляди. Вище названі стародавні мислителі акцентували свою увагу на досягненні довголіття людей, що базуються на досвіді якомога кращої адаптації організму людини до навколишнього середовища, а також на знаннях про збереження і вживання продуктів харчування, їх порівняльну корисність, оцінці різних поведінкових дій особистості, наслідки яких можуть бути корисними чи шкідливими для життєдіяльності людини (С. І. Якименко, Н. В. Оксеньчук, 2012).
Матеріали сучасних досліджень підтверджують наявність раціонального зерна в багатьох ученнях і рекомендаціях минулого [24; 35; 40]. XX сторіччя продемонструвало, що між здоров'ям людини і характером суспільства, в якому проходить її життєдіяльність, тобто між соціальними умовами й чинниками життя існує тісна кореляція [43; 49; 62]. На нашу думку, вище висвітлене винесло на повістку дня соціуму потребу у формуванні нової галузі знань, яка б знаходилася на межі різних наук: біологічних; економічних; соціальних [17; 57].
Якщо сучасні вчені вважають валеологічну науку підгрунтям культури здоров’я, розглянемо більш детально сутність поняття «валеологія» і «культура здоров’я» [2; 7].
Валеологія, на думку Т. Є. Бойченко (2005) − це комплексна галузь наукових та позанаукових знань про механізми і закономірності формування, збереження, зміцнення, споживання, відновлення та передачі по спадковості здоров’я. аналіз наукових праць Г. Л. Апанасенко (2005), Н М. Боровика (2005), А. В.  Магльованого (2010), С. І. Якименко (2012) та ін. переконливо доводять, що на сьогоднішній день немає єдиної думки вчених щодо визначення сутності поняття «валеологія» [56; 83; 86].
Назва «валеологія», за даними довідникових джерел, походить від латинського слова «vаlе» − «бути здоровим» і грецького «lоgоs» − «наука, вчення» [20; 30].
Основне призначення наукової валеології − знайти теоретичне розв’язання закономірностей та механізмів формування, збереження, зміцнення, споживання, відновлення здоров’я людини, груп людей, спільнот, суспільства в цілому, а також способів управління індивідуальним і суспільним здоров’ям особистості шляхом науково-дослідницької діяльності [45]. Це значить, що необхідно виробити принципово нові знання про здоров’я людини, які є новими не тільки для валеологів, а й для суспільства в цілому [56]. Тобто, виникла потреба у забезпеченні формування культури здоров’я особистості, використовуючи досвід валеологічної науки [43; 83; 86].
Значна частина вчених розглядає валеологію як наукове підгрунтя культури здоров’я. валеологія у трактуванні О. О. Яременка це − інтегративна наука, яка не просто збирає матеріали дослідження інших наук, що висвітлюють різні аспекти здоров’я і здорового способу життя, а має власний предмет, відмінний від предметів інших споріднених наук, вдало трансформує для своїх цілей їхні методи та технології, надаючи тим самим принципово нове знання. Тому вона тісно поєднана з іншими науками, зокрема з медициною, педагогікою та психологією, створює благодатну основу для формування навичок здорового способу життя кінцевим результатом якого є культура здоров’я особистості (рис.1.1).

Психологія

Культурологія

Педагогіка

ГУМАНІТАРНІ
НАУКИ

Історія

Філософіяія

ТОЧНІ НАУКИ

ВАЛЕОЛОГІЯ

Фізіологія

Інформатика

Матиматика

ПРИРОДНИЧІ
НАУКИ

Фізика

Анатомія

Хімія

Біологія

Гігієна

Спортивна
медицина

Клінічна
медицина

Екологія

Географія

Астрономія

Рис. 1.1. Зв’язки валеології з іншими науками.
Цікавою думкою, у контексті піднятої проблеми, є думка С. І. Якименко (2012), який вважає, що результатом сформованості здорового способу життя є «культура здоров’я» як інтегративна якість особистості та показник її вихованості, рівень знань, умінь і практичних навичок ведення здорового способу життя, що реалізується через відтворення й зміцнення здоров’я і характеризується високим рівнем культури поведінкових проявів стосовно власного здоров’я і здоров’я оточуючих (С. Свириденко, О. Ващенко, 2007). 
Виходячи з вище висвітленого, валеологічна освіта розглядається як цілеспрямований двоєдиний неперервний процес валеологічного навчання і виховання різних груп населення на етапі його фізичного і соціального зростання, прививаючи уміння, практичні навички культури здоров’я.
Отже, вмінню бути здоровим необхідно невтомно і систематично навчати, долаючи як об’єктивні труднощі, так і враховуючи особистісні якості суб’єктів навчання. Це значить, що кожний, хто хоче бути здоровим, повинен учитися бути свідомим учасником валеологічного навчання, що в результаті забезпечить належний рівень сформованості культури здоров’я [24].
Головною метою валеологічної освіти та виховання, на думку І. Апанасенко, А. Магльованрого має бути формування у молодого покоління валеологічного світогляду й поведінки, які забезпечать свідоме й активне залучення кожного до процесу формування, збереження, зміцнення, споживання, відновлення власного здоров’я, тобто ведення здорового способу життя
Здоровий спосіб життя, на думку Е. Н. Вайнер (2004), є координуючим елементом культури особистості. Він сприяє формуванню культури здоров’я, підвищенню загальної працездатності і творчої активності індивіда [17; 19; 53]. У царині піднятої нами проблеми, цілком погоджуємося із твердженням вчених про те, що цілеспрямована повсякденна реалізація здорового способу життя є невід’ємною частиною гуманітарної культури людини, надбання її духовного світу, життєвих цілей і ціннісних орієнтацій [12; 15; 21; 61].
Сьогодні не можуть залишатись поза увагою матеріали наукових спостережень Г. Л. Апанасенко (1998), Б. Волос (2005), В. Гриценко (2006), В. М. Оржеховської (2008), Л. А. Попової, А. В. Магльованого (2011) та інших про те, що культура здоров’я повинна закладатись у співпраці сім’ї та освітніх закладів, як важлива складова суспільного життя.
У травні 1994 р. представниками Міністерства освіти, Міністерств охорони здоров’я, Міністерства оборони, Міністерства у справах молоді та спорту України було прийнято Концепцію неперервної валеологічної освіти. Цей документ визначає місце і мету валеології у формуванні культури здоров’я особистості, як основної складової системи національної освіти. При цьому, основні положення валеологізації навчально-виховного процесу в навчально-виховних закладах України повинно забезпечуватись через систему підготовки кадрів для реалізації основних методів, засобів фізичної культури, принципів для  побудови змісту валеологізації освітніх закладів.
Аналіз даних наукових досліджень вчених переконливо доводять: ефективність формування культури здоров’япідростаючого покоління, яка базується на валеологічній грамотності, прямо пов’язана з активним залученням учнів сучасних шкіл до здоров’язберігаючого навчально-виховного процесу. Таким чином, сьогодення вимагає від закладів освіти, сім’ї − забезпечити формування в дітей та учнівсько-студентської молоді активної позиції щодо зміцнення та збереження яв власного, так і здоров’я людей, які їх оточують [36; 62; 68; 82].
На даний час МОН України у співпраці з державними органами охорони здоров’я, оборони, у справах молоді та спорту розроблені дидактичні нормативно-правові документи, а також різні освітні, просвітницькі програми, основними завданнями яких є [31; 32; 59; 73]: 
- формування стійкої мотивації щодо дбайливого ставлення до життя і здоров’я; 
- формування в підростаючого покоління переконань щодо пріоритету здоров’я як основного чинника реалізації фізичного, психічного, соціального та духовного потенціалу людини з урахуванням її індивідуальних особливостей; 
- виховання усвідомленого бережливого, дбайливого ставлення підростаючого покоління до власного здоров’я як однієї з найважливішої людської цінності, утвердження потреби самопізнання та всебічного самовдосконалення; 
- ознайомлення з основними здоров’язбережними принципами та закономірностями життєдіяльності людини в природному, а також у соціальному середовищі; 
- формування сталої мотиваційної установки на здоровий спосіб життя як провідну умову валеологічною освітою підростаючого покоління відводиться питанням у культуру здоров’я особистості.
При цьому важлива роль у нормативно-правових документах поряд із навчання методів самозахисту в умовах загрози для життя; опанування методами ів самооцінки і контролю стану і рівня здоров’я; забезпечення розвитку життєвих навичок, спрямованих на заохочення людини до здорового способу життя [89].
У різних країнах програми з навчання здорового способу життя молоді мають різні назви. У Всесвітній організації охорони здоров’я (ВООЗ) такі програми називають ІіеаІІЇї асісіисііоп, тобто освітні програми з формування здорового способу життя [102]. В Україні в межах освітянської галузі діють різні валеологічні програми, а в інших галузях (культура, охорона здоров’я, молодіжна галузь) опановуються програми навчання здорового способу життя, які в основному носять просвітницький чи освітній характер [65; 79; 80].
Слід зауважити, що на даний час, особливого поширення набули освітні програми, які спрямовані на ознайомлення з певними ризиками для здоров’я та шляхами їх подолання, а також розвиток життєвих навичок щодо їх профілактики [51]. Це стосується, насамперед, программ з профілактики тютюнопаління, запобігання вживанню алкоголю і наркотиків та подолання всіх негативних для здоров’я чинників. Такі програми можуть об’єднюватись і в єдиний курс або проводитися за окремими темами.
Прикладом такої інтегровані програми може бути проект «Молодь за здоров’я», де виокремлені такі напрями діяльності щодо утвердження здорового способу життя молоді, тобто культури здоров’я особистості:
•	профілактика тютюнопаління, вживання наркотичних речовин та алкоголю;
•	сексуальне виховання молоді та профілактика ВІЛ/СНІДу; 
•	раціональне харчування, активізація фізичної активності, збереження психічного здоров’я.
Як бачимо, в основному, ці напрями, здебільшого, віддзеркалюють основні положення освітньо-пізнавальних програм з формування здорового способу життя, тобто утвердження пріоритетів культури здоров’я особистості.
Матеріали наукових досліджень сучасних вчених [18; 25; 36; 63; 94], наші спостереження засвідчують: реалізацією освітніх програм з формування культури здоров’я можуть займатись і займаються різні заклади освіти, культури, фізичного виховання та спорту; центри соціальних служб для молоді; заклади галузі Міністерства у справах сім'ї, дітей та молоді; органи місцевого самоврядування; громадські організації різного спрямування; трудові колективи; релігійні конфесії тощо.
Отже, на основі ґрунтовного аналізу матеріалів науково-методичної літератури, нами виявлено що протягом останніх років актуалізується проблема формування культури здоров’я особистості, основним підґрунтям якої є валеологічна освіченість та ведення здорового способу життя.

1.2. Шляхи забезпечення культури здоров’я учнів початкових класів в умовах сучасної школи 

Аналіз вимог основних концептуальних положень нормативно-правових документів освітньої галузі переконливо доводить, що головними пріоритетами системи освіти в Україні (Закон України «Про освіту», Державна програма «Освіта України XXI століття», Національна програма «Діти України», «Програма підтримки молоді на 2004-2008 роки», Закон України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благопопуччя населення» та іншими державними документами) є: збереження і зміцнення фізичного, психічного і морального; здоров’я дітей і молоді; виховання свідомого дбайливого ставлення до здоров’я; дотримання принципів здорового способу життя; забезпечення різнобічного розвитку людини як найважливішого чинника формування культури здоров’я особистості. Це значить, що виникла потребу у вихованні освіченої, компетентної, творчої, культурної, духовної особистості, що є передумовою економічного та соціального прогресу держави [45; 75; 98].
В умовах сьогодення, серед основних чинників ведення формування культури здоров’я, визначають ведення здорового способу життя про що засвідчують наукові праці Р. І. Айзмана і Н. П. Абаскалова, В. А. Ананьєва, Н. Гонтаровської, В. Шкуркіна, С. І. Якименко та ін. [2; 3; 23; 35; 49; 61]. При цьому, заслуговують на увагу матеріали наукових досліджень О. В. Вакуленко, І.В. Журавльової, Г.В. Козловської, В. В. Колбанова, С. В. Страшкова та ін., у яких ґрунтовно проаналізовано політику сприяння здорового способу життя підростаючого покоління в Україні в соціальному аспекті [17; 41; 55; 57; 96; 103]. 
Питання формування культури здоров’я учнів в умовах сучасних шкіл, з опорою на здоровий спосіб життя частково приділялась увага такими дослідниками: А. Е. Арсеньєвим, Т. Т. Васильєвою, А. П. Голоборотьком, В. П. Горащук, О. І. Калюжною, В. Н. Куліковим, Н. В. Москаленко [18; 25; 53; 61; 76].
Значний внесок у розробку й впровадження у практику діяльності навчальних шкіл організаційно-методичного забезпечення формування навичок ведення здорового способу життя здійснили такі вчені як В. В. Борисова, О. Ващенко, Н. Гонтаровська, О. Д. Дубогай, О. В .Жабокрицька, Б. М. Зисманов, О. І. Леонтьєва, Т. А. Хохлова [13; 19; 24; 36; 50]. При ціннісному підході до формування культури здоров’я сьогодні актуалізуються питання з виховання у школярів позитивної мотивації, формування позитивних морально-естетичних стимулів, його зміцнення, на що звертали свою особливу увагу в наукових працях Г. Безверхня, О. Д. Дубогай, В. Н. Куліков, В. В. Озарук [8; 36; 61; 82].
Отже, відповідно до вимог нормативно-правових документів, матеріалів наукових досліджень вчених переконуємось, що піднята нами проблема є надзвичайно актуальною. Питання збереження та зміцнення здоров’я учнів, як за допомогою організаційно-методичного забезпечення умов на засадах особистісно-орієнтованого навчально-виховного процесу з опорою на валеологічні принципи так й формування відповідального ставлення школярів до власного здоров’я як до найвищої індивідуальної, суспільної та державної цінності [103; 106].
Сучасне розуміння проблеми формування культури здоров’я серед учнів загальноосвітніх навчальних закладів України полягає у широкому проведенні валеологізації підростаючого покоління, її практичному використанні у повсякденному житті, що реалізується через використання засад здорового способу життя у щоденному побуті [25].
Розглядаючи шляхи формування культури здоров’я особистості сьогодні можуть залишитись поза увагою матеріали дослідження В. П. Горащук, який розглядає сутнісну природу поняття «культура здоров’я школярів», як складову загальної культури особистості, що обумовлюється матеріальним і духовним середовищем життєдіяльності суспільства та виражається у системі таких цінностей: знань, потреб, умінь й навичок з формування, збереження і зміцнення здоров’я [18; 25;104].
Отже, аналіз науково-методичної літератури з піднятої проблеми, переконливо доводять, що формування культури здоров’я школярів є одним з пріоритетних завдань сучасної школи. Це значить, що сьогодні на часі виховання компетентної особистості, яка володіє достатніми знаннями, уміннями й навичками здоров’язбережної діяльності, вміє застосовувати їх у власному житті адекватно діяти у відповідних ситуаціях, адаптуватись до складних соціальних викликів, долаючи життєві труднощі, підтримувати та покращувати особистісне здоров’я, не завдаючи шкоди здоров’ю інших людей, а також протидіяти негативним чинникам [3; 7; 9; 35; 76].
Виходячи з вище сказаного, на даний час важливим і переконливим є завдання збереження, зміцнення здоров’я підростаючого покоління, що за дослідженням значної частини вчених В. Г. Ареф’єва, А. Е. Арсеньєва, В. Білецької, В. В. Борисової, Є. В. Давиденко, А. Г. Комова та інних можливо за умов ефективного використання засобів фізичної культури [5; 6; 10; 27; 58].
Шляхи використання засобів фізичної культури в у здоров’яформуючій діяльності у взаємозв’язку з валеологічною освітою на сьогоднішній день висвітлено у матеріалах наукових досліджень О. Д. Дубогай, Г. К. Зайцева, Л. Я. Іващенко, А. Г. Комкова, А. П. Лаптєва, В. Левицького та інших [37; 43; 51; 58; 63; 64; 66; 76; 88; 90].
З цією метою в навчальний процес сучасної шкільної освіти вводяться різні інтегровані навчальні дисципліни. Прикладом може бути інтегрований курсу «Основи здоров’я». Власне, в широкому розумінні йдеться про валеологічну освіту підростаючого покоління та привиття учням навичок використання здобутих знань у повсякденному житті [58; 59; 99].
Указом Президента України «Про Національну програму «Діти України» (1996 р.) наголошується на необхідність включити відомості з валеології та охорони здоров’я в перелік і зміст навчальних курсів закладів освіти усіх типів, а також ввести до номенклатури працівників освіти спеціальність педагога-валеолога. Значна увага приділяється питанням організації кафедри валеології у педагогічних інститутах і на педагогічних факультетах університетів та забезпечення у змісті їх роботи з підготовку педагогічних кадрів для викладання валеології в навчальних закладах.
У 1994 р. вперше було розроблено базовий зміст валеологічної освіти, тобто програми інтегрованого валеологічної дисципліни для учнів загальноосвітньої школи, а також навчального шкільного курсу «Основи валеології». У наступні роки з досвіду роботи педагогічних колективів України було напрацьовано різноманітні програми валеологічного навчання школярів, створено перші пробні посібники для учнів, методичні матеріали для вчителів [76].
Поряд з вище сказаним з 1994 р. дисципліна «Основи валеології» є предметом шкільного компонента навчального плану загальноосвітньої школи. Слід відмітити, що з 2001 р. − інтегрований курс «Основи здоров’я» введено до державного компонента освіти, починаючи з першого класу. При цьому МОН України розроблено відповідне методичне забезпечення, а саме: створено підручники для 1-4 класів, а також методичний супровід відповідних розділів посібників для вчителів. Одночасно Типовим навчальним планом початкової школи передбачено реалізацію вимог Наказу Міністерства освіти і науки (2001 р.) освітню галузь, тобто основних положень навчального курсу «Основи здоров’я і фізична культура», який ввійшов до складу інваріантної частини навчально-виховного процесу сучасної школи. Реалізація цієї освітньої програми у початковій школі проходило шляхом викладанням одногодинного інтегрованого курсу «Основи здоров’я» (1 год. на тиждень) і динамічної частини предмета «Фізичне виховання» (2 год. на тиждень) (О. О. Яременко, 2005).
Оскільки навчальні програми шкільних валеологічних курсів викладалися безперервно на всіх етапах загальноосвітнього процесу, вони і забезпечували відповідну системність. Це означає, що здобуті знання щодо ведення способу життя та охорони безпеки життєдіяльності надаються учням, які на нашу думку, є основою культури здоров’я школярів в повному обсязі на науково-педагогічній основі [27]. Такий підхід дозволив забезпечити отримання школярами достовірної інформації щодо здоров’я, апробованих шляхів, а також методів і засобів його збереження і зміцнення.
Дослідження сучасних вчених Г. А. Апанасенко, І. І. Брехман, Н. Динесенко [7; 15; 30] переконливо доводять, що викладання освітніх програм, які базуються на валеологічній науці, проводиться з широким використанням сучасних педагогічних технологій, що є на думку вчених, обов’язковим. З метою підвищення інтересу школярів до здоров’язбережної діяльності, повинна враховуватись специфіка навчального змісту, а також широке застосування інтерактивних методів навчання: мозковий штурм, концептуальна карта, павутина слів, рольова гра, навчальні проекти, коло знань, інтерв’ю тощо [69]. 
На наш погляд, запропоновані технології дають можливість учням робити самостійний вибір не лише в царині валеологічного курсу, а й у повсякденному житті. Таким шляхом учні набувають практичних умінь щодо використання здоров’язберігаючих знань у повсякденному житті [13].
На сьогоднішній день, валеологічне навчання школярів проходить під керівництвом досвідчених фахівців − педагогів-валеологів, учителів початкової школи, учителів фізичної культури та психологів. Наші спостереження, дані наукових досліджень засвідчують про те, що не всі шкільні педагогічні колективи надійно готові до формування культури здоров’я учнів з опорою на валеологічні знання. Тому професійна підготовка майбутніх педагогів щодо валеологічної компетентності сьогодні здійснюється практично в усіх вищих педагогічних навчальних закладах України [11].
Дані дослідження Т. П. Васильєвої, Н. Гонтаровської, О. Д. Дубогай [18; 24; 36] засвідчують, що набуття корисних звичок, як, до речі, й шкідливих, найкраще відбувається під впливом ровесників [78; 94]. Опитування учнів шкіл м. Києва, за дослідженням Т.Є.Бойченко (2005), які брали участь у проекті «Молодь за здоров’я», засвідчило про високу ефективність педагогічних методів, основаних на взаємодії дітей, зокрема: дискусій, навчальних проектів, сфери знань, роботи в групі тощо. Колективно відпрацьовуючи здобуті знання та валеологічно доцільні навички на уроках, тобто, обговорюючи інформацію про здоров’я ровесників, школярі таким чином практично моделюють своє майбутнє життя. Тобто, створюється практичне середовище, де формуються певні елементи здорового способу життя [23; 58; 91].
Звичайно, необхідним атрибутом шкільної валеологічної освіти школярів сьогодні є забезпечення викладачів та учнів навчальними посібниками, робочими зошитами, іншими ресурсними матеріалами. На сьогодні МОН України залучило творчо-працюючих педагогів до розроблення навчально-методичної літератури, яка різних рівнях від загальноосвітньої установи до Міністерства освіти і науки. Цим гарантується її належний зміст і методичне забезпечення викладу матеріалу [11].
Однією з обов’язкових умов успішності реалізації валеологічних курсу, на думку Л. І. Лубишевої є батьківська увага й допомога у формуванні здорового способу життя дітей [68]. Адже сім’я, родина має найсприятливіші можливості для формування культури здоров’я дітей, утвердження навичок ведення здорового способу життя. Батьки часом не знають, як це зробити, і за нашими спостереженнями, самі не дотримуються принципів та основних засад здорового способу життя. Наш погляд сьогодні на допомогу батькам має бути надана належна науково-методична допомога через спрямування співпраці батьківських комітетів учнів початкових класів і школи. Повинні проводитись тематичні лекторії на основі опрацювання спеціальної літератури, що містить інформацію про вікові характеристики дітей молодшого шкільного віку, а також методи збереження і зміцнення здоров’я. Сьогодні заслуговує уваги вивчення досвіду організації такої роботи в межах проекту «Молодь за здоров’я», де вперше для батьків було розроблено три посібники валеологічного спрямування.
Отже, валеологічна освіта й виховання дітей та молоді в школах України своєю обов’язковістю, масовістю, системністю, науковою обґрунтованістю, можливістю використання сучасних педагогічних технологій педагогами (котрі пройшли спеціальну підготовку) дає можливість навчання шляхів і методів здорового способу життя. Створення відповідного здоров’яформуючого середовища, де разом з ровесниками, спеціальні знання через навчальну літературу, здобувають навички самоконтролю, спільно з батьками беруть участь у формуванні способу життя. Це важливий, дієвий і реальний шлях до здоров’я підростаючого покоління.
Важливою передумовою успішного здобуття валеологічної освіченості особистості є ефективна реалізація під час навчального процесу основних принципів неперервної валеологічної освіти в Україні, що взаємодоповнюють і підсилюють одне одного, а саме [83]:
- науковість, що є основоположною з-поміж цих принципів, так як вона дає можливість правильно виокремити достовірні елементи знань, які дають грунтовну інформацію про шляхи його примноження [7];
- доступність змісту валеологічної освіти, тобто подача учням початкових класів такої інформації, яка буде цікавою й успішно засвоюватиметься ними;
- систематизованість, тобто подача навчального матеріалу у такому змісті, щоб жоден елемент інформаційних знань не «випав» з поля зору тих, хто навчається [43];
- неперервність від 1 до 4 класу у здобутті учнями знань про збереження і зміцнення здоров’я;
- практична цілеспрямованість валеологічного навчання і виховання, яке має щоденне застосування;
- гуманізація валеологічного навчання повинно забезпечувати орієнтацію на людину, яка має перебувати в гармонійній єдності з довкіллям і людьми;
- інтегрованість, яка дозволить досягти оптимального поєднання всіх валеологічних знань;
- динамічність й відкритість шкільного валеологічного курсу повинен постійно творчо оновлюватися, вдосконалюватися, тобто йти в ногу з часом.
- плюралізм і дисперснісь дають можливість застосування на засадах єдиної базової програми і на її основі розробленняавторських навчальних планів для різних типів шкіл з урахуванням потреб, інтересів і нахилів суб’єктів навчально-виховного процесу; 
- превентивність полягає у випереджувальному наданні школярам знань і навичок, котрі можуть їм знадобитися впродовж життя в звичайних чи екстремальних умовах.
Відповідно до завдань шкільного валеологічного курсу інформаційний зміст повинен структуруватись за такими темами: «Життя і здоров’я»; «Фізична складова здоров’я»; «Соціальна складова здоров’я»; «Психічна і духовна складові здоров’я».
Так, складова теми «Життя і здоров’я», за дослідженням сучасних вчених, повинна дати учням можливість отримати інформацію про сутнісний зміст таких важливих для людини понять, як «життя», «здоров’я», «безпека» [19; 30; 40; 43]. Діти повинні дізнатися про основні механізми та закономірності збереження життя, а також шляхи формування, зміцнення, збереження, відновлення здоров’я. На нашу думку, це дасть можливість дітям молодшого шкільного віку сформувати уявлення про феномен людини, сприяти усвідомленню її призначення і місця у світі, зрозуміти зміст поняття здорового способу життя та його складових, тобто скласти уявлення про культуру здоров’я та шляхи її досягнення..
Друга частина «Фізична складова здоров’я», на думку вчених, повинна розкривати механізми здобуття фізичної складової здоров’я. на думку валеологів, це дає можливість учням оволодіти навичками покращення власного здоров’я шляхом догляду за тілом, попередження найпоширеніших соматичних та інфекційних захворювань, дитячого травматизму, безпечної для життя поведінки [2; 6; 7; 15; 18]. Окрім вище названого, сьогодні виникає потреба сформованості в учасників позитивних мотивацій щодо використання рухової активності як передумови здорового способу життя, що є на думку вчених наріжною умовою здоров’я [13; 23]. В умовах школи учні мають оволодіти валеологічними принципами організації активного відпочинку, використання засобів фізичної культури у повсякденному житті, вибору та застосуванню природних систем оздоровлення, загартовування, харчування [36; 58; 68; 72; 88].
Тема «Соціальна складова здоров’я», на наш погляд, повинна прямуватись на ознайомлення учасників навчально-виховного процесу із соціальною складовою здоров’я, валеологічними засадами соціальної адаптації. Вона має підготувати школярів до дорослого життя та професійного самовизначення, дати основні відомості про стан здоров’я народу та систему охорони здоров’я в Україні, етнічні особливості формування культури здоров’я народу України [6; 19; 25].
Четвертий напрям «Психічна і духовна складові здоров’я» дозволить учням початкових класів оволодіти навичками та вміннями позитивного спілкування, запобігання конфліктам та зменшення шкідливого для здоров’я впливу надмірних стресогенних чинників. Разом з цим, ця частина валеологічних знань дасть можливість ознайомитися з принципами психічного розвитку людини, її пізнавальними та психоемоційними особливостями [2; 15; 21; 96]. Окрім вище висвітленого, вона має сприяти: розкриттю учнями власного інтелектуального і творчого потенціалу та реалізації потреб особистісного розвитку; самовдосконалення; формуванню ціннісних орієнтацій, заснованих на морально-етичних і гуманістичних принципах людства; розвинути індивідуальні якості та здібності [10; 37; 52]. У цій частині необхідно дати учням інформацію про духовність, основні характеристики (передумови, чинники, показники) духовної складової культури здоров’я, а також її взаємозв’язки з фізичною, соціальною та психічною складовою здоров’я [70]. Особлива увага, на нашу думку, має приділятись моральним якосям як одним з важливих характеристик людини і суспільства; вплив цієї складової на загальний стан здоров’я людини; її життєвий вибір [76; 101; 103]. При цьому важливе місце серед формування знань, умінь і навичок щодо утвердження культури здоров’я посідають посідати питання різнобічного розвитку особи шляхом самовизначення, самопізнання, самовиховання як спосіб формування і виявлення її духовності та передумови і способу вираження цієї складової здоров’я сучасного суспільства [57; 59; 103].
Відповідно до вимог Міжгалузевої комплексної програми «Здоров’я нації» вище названі напрями можуть бути наскрізними для початкової й середньої школи, але в кожному класі зміст і обсяг запропонованої учням інформації, організація її засвоєння повинні змінюватися відповідно до їхніх вікових особливостей, тобто зростаючих і пізнавальних, психологічних якостей [73]. Це значить, що послідовність і кількість годин на ці складові навчальні модулі можуть змінюватися відповідно до робочого навчального плану школи. Окрім цього, як засвідчує досвід учителів-практиків, висвітлений у педагогічній пресі, наукових джерелах, тематичний зміст складових валеологічних частин за бажанням педагогічної і батьківської рад можуть включати додаткові теми за рахунок шкільного компонента, що дозволить максимально врахувати потреби учнівського колективу [5; 18; 21].
Для курсу «Основи здоров’я» важливими є також його змістовні і мотиваційні зв'язки зі змістом інших предметів початкової й основної ланок загальноосвітньої середньої школи (фізичне виховання, природознавство, ознайомлення з навколишнім світом, читання) [5; 19; 24; 37; 51].
Отже, опанування учнями валеологічним інтегрованим курсом «Основи здоров’я», який є підґрунтям культури здоров’я особистості повинен спрямовуватися на здобуття таких знань: соціальних, пов’язаних з готовністю брати на себе відповідальність, бути активним у прийнятті рішень, у особистісному житті; полікультурних, що стосуються розуміння несхожості людей, поваги до їхніх державних символів, мови, релігії, культури; комунікативних, що передбачають оволодіння інформаційними технологіями, вміннями критично осмислювати й використовувати різноманітну інформацію; саморозвитку та самоосвіти, пов’язані як з особистісною потребою, так і готовністю до активної діяльності в суспільному житті; компетенції, які реалізуються в прагненні й здатності до раціональної продуктивної, творчої діяльності.
Отже, в результаті проведеного аналізу науково-методичної, психолого-педагогічної літератури з проблем нашого дослідження можна стверджувати, що на даний час у вітчизняній педагогіці зроблено чимало для розгляду питання щодо формування культури здоров’я особистості з теоретичної точки зору. Визначені основні засади та наукові підходи до розроблення змістового забезпечення, пропонуються методи, технології, програми, які використовуються у процесі валеологізації школярів та формуванні здорового способу життя, висвітлюються зразки практичного досвіду з цього питання.

1.3 Характеристика методів, форм, принципів, засобів фізичної культури спроможних забезпечити формування культури здоров’я школярів

Аналіз науково-педагогічної теорії і практики сучасної школи, засвідчує про те, що проблема ціннісного ставлення особистості учня до здоров’я не стала об’єктом теоретико-методологічного усвідомлення і адекватного технічного забезпечення педагогічними колективами шкіл України [4; 12; 18; 58; 103].	
За дослідженнями сучасних вчених впродовж останніх років простежується стійка тенденція до зниження рівня фізичного здоров’я учнів [37; 58; 63; 68; 77].
У працях О. В. Вакуленко, І. В. Журавльової відмічені факти пов’язані не лише з погіршенням соціально-побутових та матеріальних умов життя учнів, але і з відсутністю чітких соціально-культурних орієнтирів на формування культури здоров’я [17; 41]. На нашу думку, недостатньо повне теоретичне осмислення як педагогічною, так і батьківською громадськістю такого феномена, як культура здоров’я особистості є наслідком відсутності відповідних сучасних методик, адекватних для впровадження у практику життя школи. 
До проблем, які вимагають свого теоретичного осмислення та практичної апробації в практиці виховання учнів початкової школи, сучасні вчені такі як С. А. Бублик, А. Х. Дейнеко, Н. О. Земська, В. В. Озарук, Я. Ф. Остафійчук відносять розробку теоретичного та технологічного супроводу здорового способу життя учнів, як передумову культури здоров’я [16; 28; 49; 82; 83]. При цьому, вчені наголошують на необхідність створення відповідних навчально-методичних комплексів, залучивши до цього учителів-практиків, впровадження авторських курсів, надання навчально-методичної допомоги, розроблення відповідними методичними службами рекомендацій для учителів початкових класів. 
У сутність поняття «здоровий спосіб життя» вчені розглядають як складний інтеграційний освітній процес, чинник соціокультурного буття, який забезпечує біологічний потенціал життєдіяльності, фізичного вдосконалення школяра для виконання соціальних обов’язків [6; 17]. Результатом ведення здорового способу життя і є культура здоров’я особистості. Вище висвітлене переконливо доводить, що головним у процесі формування культури здоров’я учня початкової школи та запобігання хронічним захворюванням виступає комплексність дії. Це значить, що кожним учителем початкових класів повинна бути створена комплексна система соціально-педагогічної роботи для реалізації піднятої проблеми, яка складається з таких блоків: соціально-психологічний; базова освіта; позакласна робота та дозвілля.
З метою підвищення ефективності, на думку О. В. Вакуленко, О Ващенко, Н. Гонтаровської, вся профілактична робота обов’язково потребує психологічної, соціально-педагогічної, науково-методичної підтримки [17; 19; 24].
При цьому, формування в учнів культури здоров’я повинне носити систематичний характер. На жаль, за свідченням наукових досліджень А. Г. Комова, Н. В. Кулікова, І. О. Середи, Л. А. Хохлової здоров’яформуюча робота педагогічних колективів в багатьох школах носить епізодичний характер [58; 61; 92; 99]. На необхідність постійної цілеспрямованої роботи щодо формування культури здоров’я дітей обумовлена як вимогами нормативно-правових документів, так і матеріалами дослідження сучасних вчених, в яких висвітлюється критичний стан як індивідуального, так й суспільного здоров’я дітей [88; 89; 102; 106]. Для цього у формуванні культури здоров’я учнів повинні використовуватися усі форми фізичної культури: уроки, оздоровчі форми у режимі навчального дня, позакласні форми занять. На уроках фізичної культури, на нашу думку, ця робота повинна відбуватися на засадах між предметної інтеграції через різні навчальні предмети (музика, образотворче мистецтво, література, природознавство, виховні години) впродовж навчального року з використанням різних форм уроку (рольові ігри, співбесіди, вікторини, дискусії). Використання нетрадиційних методів на уроках буде сприяти підвищенню ефективності щодо формування ціннісних установок на здоров’я, оскільки інформація має можливість передаватися як вчителем, так і учнем, що значно краще сприймається класами і стає більш значуща.
Організація навчально-виховного процесу з пропаганди інформації щодо культури здоров’я особистості у школярів початкових класів вимагає рішення щонайменше двох принципово важливих педагогічних завдань, а саме:
а) формування основних компонентів здоров’я школяра шляхом створення умов для задоволення його базових фізіологічних, психологічних, етичних потреб навчальною роботою, що дасть можливість підтримати соматичне, фізичне, а також психічне і етичне здоров’я;
б) формування у школяра мотивації до ведення здорового способу життя, яка утвердить пріоритети культури здоров’я, дозволить йому зберегти і розвивати фізичне, психічне і етичне здоров’я, починаючи з молодшого шкільного віку та виробляти особистісне ціннісне ставлення до здорового способу життя як необхідної умови для його культури здоров’я дорослої людини.
Аналіз матеріалів наукових досліджень сучасних вчених В. Г. Ареф’єва, Г. Безверхньої, Т. П. Васильєвої, А. П. Голобородька, Є. В. Давиденко, О. Д. Дубогай та ін. переконливо доводять, що основною формою шкільного курсу «Фізична культура» є урок фізичної культури [4; 8; 18; 23; 27; 36]. Він повинен стати пріоритетним у формуванні культури здоров’я дітей, широко використовуючи інформаційний  матеріал та різні засоби фізичної культури.
Враховуючи вікові особливості учнів молодшого шкільного віку, дослідження О. Д. Дубогай, А. Г. Комова, В. Левицького, Г. В. Презлятої наголошують на необхідності використання на уроках фізичної культури рухливих ігор [36; 58; 64; 88].
Ефективність навчально-виховного процесу буде значно кращою, якщо в його зміст ввійдуть інноваційні педагогічні технології, орієнтовані на формування культури здоров’я учнів початкової школи [37; 84; 95; 104]. При цьому, провідним засобом під час формування культури здоров’я в учнів як цінності на всіх етапах і у всіх формах шкільної фізичної культури має виступати особистісно-значуща педагогічна ситуація. Системоутворюючим засобом у даних ситуаціях повинні бути проблемні завдання ціннісно-змістовного характеру. При цьому, вирішення здоров’яутверджуючих проблемних завдань ціннісно-змістовного характеру має передбачати використання евристичної та узагальнюючої бесіди з конкретної теми; вікторин; імітаційних життєвих ситуацій.
Розглядаючи підняте нами питання не можуть залишитись поза увагою дані наукових досліджень Є. В. Давиденко, О. Д. Дубогай, А. Г. Комова, В. В. Озарука, Г. В. Презлятої, які висвітлюють великі оздоровчі можливості засобів фізичної культури, що можуть і повинні використовуватись у процесі формування культури здоров’я школярів [27; 36; 37; 58; 82; 88].
Основним засобом шкільного курсу «Фізична культура» є рухова активність, що забезпечується шляхом використання фізичних вправ, народних і рухливих ігор й забав, танцювальні моделі.
Комплексна система фізичних вправ, на думку Б. М. Шияна (2002), спроможна забезпечити розвиток усіх органів і систем організму школярів у оптимальному співвідношенні.
Поряд з фізичним вправами, що в теорії і практиці фізичної культури розглядаються як основний засіб фізичного виховання школярів, широко використовуються допоміжні засоби. До них відносять оздоровчі сили природи (сонце, повітря, вода, земля) та гігієнічні чинники; режим дня і харчування; дотримання правил особистої гігієни, сон.
За дослідженнями сучасних вчених, комплексне поєднання основних і допоміжних засобів фізичної культури несе в собі високий оздоровчий потенціал. 
Для формування культури здоров’я під час уроків учителем можуть розроблятися і бути впровадженими спеціальні превентивної теми «Корисні звички», «Корисні навички», «Твій руховий режим дня», «Цілюща сила природи», «Уроки власного самовдосконалення», які спрямовані на оволодіння учнями початкових класів об’єктивними, відповідно до вікових особливостей знаннями, формування здорових установок, навичок відповідальної поведінки, соціальної та особистої компетентності з піднятої проблеми.
Невід’ємною частиною системи формування ціннісного ставлення учнів до власного здоров’я, ведення здорового способу життя є інтеграція навчального процесу позакласний освітній простір, тобто у середовище додаткової освіти, розширення системи профілактичної роботи, оскільки дана профілактична робота повинна бути частиною всієї системи виховання [88].
Сьогодні, у контексті піднятої проблеми, заслуговує на увагу досвід здоров’язберігаючої та формуючої роботи, придбаний у мережі «Шкіл сприяння здоров’ю» та ґрунтовно висвітлений у дисертаційних працях, статтях Р. З. Поташнюк, О. Савченко, Л. А. Хохлової, В. Шаповалової, В. Шкуркіної [87; 89; 99; 101; 103]. У цих школах щорічно проводяться тижні здоров’я «Ми − за здоровий спосіб життя», протягом якого реалізується комплекс заходів з використанням різних форм у відповідності з віком дітей: виховна година; бібліотечна виставка; конкурс плакатів; спортивні змагання; «Веселі старти»; «круглі столи»; відверті розмови; вікторини; «п’ятихвилинки здоров’я» (старшокласники − молодшим) із залученням різних фахівців.
Учні початкових класів, як показує практика, активно беруть участь у всіх заходах, що поза сумнівом, підвищує ефективність культуроформуючої роботи, утверджуючи навички здорового способу життя.
Сучасні вчені К. М. Огниста, В. В. Озарук, Р. З. Поташнюк та інші наголошують, що підходи до організації позакласної діяльності з учнями початкових класів повинні передбачати створення такого середовища, в якому учні отримували б не лише інформацію про поведінкові ризики, небезпечні для здоров’я, але й придбали навички культури здоров’я, тобто утверджувались пріоритети здорового способу життя [81; 82; 87].
Виходячи з вищевикладеного, позакласна робота учнів початкової школи повинна бути направлена на формування культури здоров’я через навчання в здоровому способу життя [18; 19; 36]:
•	покращення стану власного фізичного і психічного здоров’я; відмова від поведінкових проявів, які завдають шкоди як своєму, так і здоров’ю оточуючих;
•	формування бережливого ставлення до навколишнього середовища;
•	свідому участь як майбутніх громадян суспільства у формуванні середовища, яке сприяє як особистому здоров’ю, здоров’ю людей, що їх оточують.
Позитивну роль відіграють фізкультурно-оздоровчі заходи у режимі навчального дня учнів початкових класів, які створюють оздоровчо-динамічне середовище; підвищують розумову працездатність школярів; запобігають втомі під час навчальної праці. Цьому сприяють за дослідженнями вчених, малі форми фізичної культури: гімнастика до уроків; динамічні хвилини; рухливі перерви; оздоровча година у групах продовженого дня, у змісті яких використовуються ігрові моделі із словесним , здоров’яутверджуючим змістом [19; 36; 76; 82; 84; 88].
Аналіз матеріалів дослідження Л. І. Либешевої, Н. В. Москаленко у школах повинна проводитися відповідна робота з батьками з формування ціннісного ставлення до здоров’я у сім’ї, де опановуються знання з питань, які впливають на їх власне здоров’я та здоров’я дітей [68; 75]. Мета цієї інформації полягає в тому, щоб допомогти усвідомити й зрозуміти вплив негативної поведінки на здоров’я дорослих і дітей. Дані наукових досліджень засвідчують, що під час проведення цієї роботи можуть використовуватися різні форми занять: індивідуальні консультації; тематичні батьківські збори; уроки для батьків; міні-лекції; тренінги; конференції, диспути тощо.
Важливим і самостійним напрямом з проблем формування культури здоров’я дітей повинна бути профілактична робота з педагогічним колективом. Ця робота має носити інформативний та навчальний характер та забезпечити підвищення компетентності учителів з питань формування установок та навичок здорового способу життя, а також ціннісного ставлення до свого здоров’я. При цьому, на думку вчених, мають широко використовуватись наступні форми: семінари, педради; засідання наукових кафедр та науково-методичних рад; індивідуальні консультації; педагогічні читання; конференції з обміну досвіду роботи тощо.
Отже, на основі вище висвітленого, стає зрозумілим, що без цілеспрямованої роботи у співпраці школа-сім’я-учень зусилля педагогів з формування у школярів уявлень про культуру здоров’я, а також навчання необхідних стратегій, технологій та поведінкових проявів може бути малоефективним. Це значить, що для забезпечення готовності школярів до активного довголітнього життя необхідно в кожному віковому періоді формувати потреби та мотиви. При цьому, мають використовуватись стимулюючі чинники, які заохочують до оволодіння знаннями, вміннями і навичками, та застосовуються у повсякденному житті.
Така цілеспрямована здоров’яформуюча робота, кінцевим результатом якої є культура здоров’я особистості, має базуватись на таких основних принципах:	
•	принцип природовідповідності, який забезпечується вихованням особистості і урахуванням наявного природного потенціалу, деберуться до уваги закономірності внутрішнього розвитку, інтереси, стан здоров’я, рівень фізичної підготовленості [36];
•	принцип безперервності, що забезпечується механізмом спадкоємності між цілями, змістом, формами і методами, характером педагогічної взаємодії, валеологізації педагогічного процесу і технологіями розвитку фізичної і духовної культури особистості [61];
•	принцип цілісності розвитку забезпечується охопленням чуттєвої, когнітивної і вольової сфер особистості, в яких загальні і спеціальні знання, вміння і навички дають можливість для утвердження стійкого переконання у необхідності ведення здорового способу життя, як основного чинника культури здоров’я [22];
•	принцип особисто-орієнтованого характеру, що забезпечується визначенням головної мети оздоровлення дитини: визначення змісту, форм, методів і організаційно-педагогічних засобів досягнення здоров’я [18];
•	принцип інтеграції безперервного навчання культури здоров’я на засадах взаємозв’язку з наукою, природою, практичною діяльністю людини і суспільства [23; 25];
•	принцип самоорганізації і саморозвитку забезпечується вибором змісту життєвих орієнтацій у сфері здоров’яформуючої діяльності, послідовного проходження етапів самопізнання, самовизначення і самореалізації через розширення дітьми особистого досвіду самоаналізу, самоконтролю, самокорекції в процесі руху до розвитку стійкиx звичок здорового способу життя [35].
Для того, щоб школяр діяв у відповідності з засадами культури здоров’я, він повинен:
• знати свої обов’язки, шляхи і засоби утвердження засад культури здоров’я способи, їх реалізації з урахуванням можливостей свого організму та мати чіткі ціннісні орієнтації на кінцевий результат;
•	на основі цього знання учень повинен володіти здатністю ставити реальні особистісні цілі і досягти їх;
•	здобуті необхідні знання, практичні уміння і навички мають забезпечити готовність діяти відповідно до них, тобто реалізуватись у повсякденному житті школярів.
Отже, з вище висвітленого, випливає наступне: зміст форм, методів і принципів навчальної та позакласної роботи мають відповідати важливій умові як профілактичної та формувальної роботи, спрямованої на зміну стереотипів, направлених на зменшення поведінкових чинників ризику, небезпечних для здоров’я, розвиток творчого потенціалу особистості; забезпечувати створення позитивного настрою; здатності учнів висловити і усвідомити власні дії, думки, почуття; розвитку фізичного стану та морально-духовного здоров’я.

Висновки до першого розділу 

На основі ґрунтовного аналізу науково-методичної літератури, матеріалів дослідження сучасних вчених можна зробити наступні висновки:
1. На даний час у різних науково-методичних працях ми не виявили єдиної думки вчених щодо визначення сутності поняття «культура здоров’я». Однак усі вони переконливо доводять, що в основі формування культури здоров’я особистості повинна бути валеологічна освіта та ведення здорового способу життя.
2. У нашому розумінні поняття «культура здоров’я» − це є інтегроване поняття, яке об’єднує у собі валеологічну обізнаність і реалізацію здорового способу життя та здатність особистості до активізації життєвих ресурсів, що у своїй єдності впливають на її життєздатність.
Тому, культура здоров’я особистості розглядається як кінцевий результат її валеологічної грамотності і ведення здорового способу життя.
При цьому елементом культури здоров’я є ставлення учні до власного здоров’я, що є значущим у даний час як насоціальному, так і особистому рівнях.
3. Організація навчально-виховного процесу має бути спрямована на формування основних складових здоров’я, що забезпечить належний рівень його фізичного, психічного, духовного компонентів з опорою на мотивацію необхідності ведення здорового способу життя. При цьому, здоровий спосіб життя розглядається як процес дотримання біологічно визнаних норм рухової активності; режиму праці й відпочинку; культури харчування; використання оздоровчої сили природи; різних оздоровчих систем; нехтування шкідливими звичками та стійка орієнтація на морально-духовні цінності.
4. Змістова складова формування культури здоров’я має спрямовуватися на озброєння учнів валеологічними знаннями, розвиток і закріплення у них умінь і навичок здоров’язберігаючої та здоров’яформуючої діяльності; залучення школярів до систематичних занять руховою активністю як в умовах школи, так і вдома.
5.Основним принципами реалізації змістової основи у формуванні культури здоров’я учнів повинні бути:
- природо відповідність − доступність змістового матеріалу та способів його освоєння анатомо-фізіологічним та психоемоційним особливостям учнів молодшого шкільного віку;
- культуровідповідність − використання досвіду культурних традицій народної педагогіки з питань формування культури здоров’я в укладі української сім’ї, соціумі на засадах стійкої школи і сім’ї;
- інтерактивність, діалогічність − створення умов для спілкування міх учасниками навчально-виховного процесу, що сприятиме стимулюванню проявів активності, участі кожного школяра у вирішенні спільних завдань, внесенню колективно-позитивних змін у стиль взаємостосунків, а також між суб’єктами педагогічного середовища;
- реалістичність, що розглядається через систему відносин до свого здоров’я, здоров’я інших людей, які виступають як зовнішня сила впливу на почуття, поведінку школярів і служить джерелом поповнення його здоров’язбережного досвіду;
- дозованість − добур об’єму та ступеня складності валеологічної інформації, а також фізичних вправ, що несуть у собі фізичні навантаження на організм учнів;
- комфортність − створення адекватного до вікових особливостей дітей соціально-психолгічного середовища, що забезпечить зручні умови для проведення бесід, розмов на приватні теми (відповідні приміщення, тривалість занять, відношення педагогів до дітей, взаємоставлення у класі).
6. У процесі формування культури здоров’я учнів початкових класів повинні використовуватись можливості усіх форм фізичного виховання: урок фізичної культури; оздоровчі заходи у режимі навчального дня (гімнастика перед уроками, динамічні хвилини під час загальноосвітніх уроків, рухливі перерви, паузи, спортивна година у групі продовженого дня); форми позакласної роботи (оздоровчі гуртки, спортивні свята, туристичні мандрівки, змагання).
7. Невід’ємною частиною формування культури здоров’я повинна стати міжпредметна інтеграція як змісту, так і форм, що оптимізує шляхи здобуття додаткової освіти, системи профілактичної роботи, де широко використовуються виховні класні години, бібліотечні виставки, конкурси малюнків, спортивні ранки, робота тематичного лекторію.
При цьому, мають широко використовуватись різні засоби фізичнго виховання6 фізичні вправи, рухливі ігри, заняття плаванням, спільні активні дозвілля у сім’ї, обмін досвідом з піднятого питання у середовищі педагогічних працівників та батьків.
8. У матеріалах наукових праць піднімається питання про необхідність підвищення кваліфікації та реорганізації методичної роботи педагогів в контексті формування знань, умінь, практичних навичок культури здоров’я учнів початкових класів у взаємозв’язку школа-учень-сім’я.

РОЗДІЛ 2

МЕТОДИ Й ОРГАНІЗАЦІЯ ДОСЛІДЖЕННЯ

2.1. Методи дослідження

Для вирішення завдань нашого дослідження нами застосовувались такі методи:
1. Теоретичний аналіз і узагальнення матеріалів науково-методичної літератури.
2. Анкетування.
3. Опитування.
4. Педагогічне спостереження
5. Педагогічне тестування.
6. Методи математичної статистики.
Теоретичний аналіз і узагальнення матеріалів науково-методичної літератури. Вивчення науково-методичної джерельної бази з піднятої проблеми дало змогу виявити особливості формування культури здоров’я в сучасній українській сім’ї. На основі аналізу і узагальнення джерельної бази сформульовано мету, завдання, об’єкт, предмет дослідження.
Анкетування серед учителів початкових класів,батьків проводилось з метою визначення стану обізнаності їх із шляхами формування культури здоров’я в дітей як в умовах школи, так і сім’ї. При цьому для більш ґрунтовного висвітлення досліджуваного питання проводилось опитування серед учнів початкових класів.
Педагогічне тестування включало питання для виявлення відношення сім’ї до алкогольних напоїв. Воно проводилось серед матерів, жінок сімей під час батьківських зборів у Рогатинському ліцеї.
Педагогічне спостереження проходило у побутових умовах за поведінкою учнів початкових класів, їх батьків за дотриманням здоров’язберігаючих правил в умовах епідемії та використання засобів активного відпочинку у вільний від навчання час. Більш наглядно етапи дослідження висвітлені у табл. 2.1.
Методи математичної статистики. Результати нашого дослідження оброблялись методами математичної статистики з використанням персонального комп’ютера. Результати визначались шляхом визначення середнього арифметичного, що подавалось у таблицях та рисунках у відсотках (%).

2.2. Організація дослідження

Наше дослідження проходило серед батьків (47 осіб), учнів початкових класів (52 школярів 4 класів) Рогатинського ліцею та 34 учителів початкових класів районного методичного об’єднання фахівців. Таким чином, досліджувана проблема проводилась серед 13 осіб.
Таблиця 2.1
Структура педагогічного експерименту
Мета
етапу	Термін дослідження	Методи дослідження	Кількість
респондентів	
Обґрунтування проблеми і розробка інструментарію дослідження	Вересень-листопад 
2020 р.	Теоретичний аналіз і узагальнення літературних джерел, педагогічні спостереження		
Вивчення стану формування культури здоров’я та ставлення батьків, учителів, учнів до даної проблеми	Лютий - травень 
2021 р.	Анкетування, співбесіди, педагогічні тестування сімей, методи математичної статистики	47
батьків
34 учителів
52 учні
133 респонденти	
Розробка програми співпраці школи і сім’ї з формування культури здоров’я , методичних рекомендацій	Червень – листопад 2021 р.	Теоретичний аналіз і узагальнення літературних джерел, педагогічних спостережень		
	Нижче подаємо зміст анкети-тести, за якими вивчався стан досліджуваної проблеми.
Анкета-тест
для батьків, педагогічних працівників, учнів початкових класів

Шановні батьки , колеги педагоги!
Просимо дати відповідь на нижче подані питання. Вони дадуть можливість оптимізувати співпрацю школи і сім'ї з питань формування та утвердження пріоритетів культури здоров’я. 
Номінація (підкресліть) 
а) батько
б) мати
в) учитель початкових класів
г) учень
1. Чи вважаєте Ви, що в основу культури здоров’я покладено формування  позитивної мотивації на ведення здорового способу життя дітей та молоді (так, ні). 
(Наказ МОН України від 21. 07. 2004. № 605).
2. Які компоненти лежать в основі культури здоров’я?: прорангуйте за мірою важливості, що на 1-е місце, 2-е, 3-є і т. д.
• рухова активність( засоби фізичної культури);
• культура харчування;
• режим дня;
• режим праці і відпочинку;
• використання природних засобів загартування;
• використання різних оздоровчих систем;
• використання народних засобів оздоровлення;
• молитва, дотримання християнських чеснот;
• валеологічні знання;
• нехтування шкідливими звичками (алкоголь, тютюнопаління, наркотики, тощо.
3. З яких джерел найбільше отримуєте інформації щодо дотримання культури здоров’я у сім’ї (підкресліть):
а) зустрічі з цікавими людьми;
б) зустрічі з спеціалістами (валеологи, медпрацівники, психологи, духовенство);
в) заходи за місцем роботи;
г) від педагогів школи;
д) від класного керівника;
ж) телебачення;
3) радіо;
е) спеціальна література;
є) газети;
й) шкільні форми батьківського всеобучу:
• батьківські збори;
• семінари практикуми;
• батьківські конференції;
• інші форми;
(вказати)_______________
4. Чи дотримуються ваші діти режиму дня в сім'ї? (конкретно визначений час)  підкресліть:
• сон − так, ні;
• харчування − так, ні; 
• праця − так, ні;
• рухова активність − так, ні;
• особиста гігієна − так. ні;
5. Чи дотримаєтесь режиму дня Ви? (підкресліть)
• батько - так, ні, важко сказати;
• мати - так, ні, важко сказати.
6. Чи вважаєте Ви, що дотримуєтесь здорового способу життя у сім'ї? (підкресліть).
•  Так, ні, важко відповісти.
7. Чи потрібно в умовах сучасної школи розгорнути цілеспрямовану роботу батьківського всеобучу з питань формування культури здоров’я дітей в сім'ї? (підкресліть).
•  Так, ні, важко сказати.
8. Які форми співпраці з формування культури здоров’я, на вашу думку, доцільно використати (підкресліть).
• Проблемні педагогічні читання;
• Виступи учителя на батьківських зборах;
• Тематичні шкільні міні-лекції;
• Семінари-тренінги;
• Конференції з досвіду роботи;
• Зустрічі з цікавими людьми;
• Інші форми роботи (вкажіть).
9. При яких обставинах використовуєте алкоголь у вашій сім'ї?: (підкресліть).
• Під час сімейних свят;
• Під час святкування дат народного календаря;
• За певних причин, обставин;
• Систематично;
• Не вживаємо зовсім.
10. Хто ініціює вживання алкоголю у вашій сім'ї? (підкресліть).
• чоловік
• жінка.
11. Чи пропонуєте алкогольні напої вашим дітям? (у яких класах, підкресліть)
1-4 кл.
12.Скільки разів на місяць вживаєте алкогольні напої в сім'ї? (підкресліть)
13. Хто палить у вашій сім'ї? (підкресліть)
- чоловік
- жінка
- обоє
- ніхто.
14. Чи палять ваші діти? У якому віці? (вкажіть).
15. Які оздоровчі засоби народної педагогіки використовуєте у вашій сім'ї? (підкресліть)
а) купання в різнотрав’ї;
б) виколисування дитини;
в)годування материнським молоком;
г) пальчикові ігри для малят;
д) босоходіння;
е) релігійна обрядовість( хрещення, молитва, святкування тощо)
є) інші засоби (вкажіть).	
16. Чи дотримуєтесь культури харчування в умовах своєї сім'ї? (так. ні) 
17. Чи використовуєте в умовах сієї природні засоби загартування? (так, ні)
18. Які засоби фізичної культури використовуєте в умовах сучасної сім'ї ? (підкресліть).
а) ранкова зарядка;
б) сімейні дозвілля (катання на лижах, санках, велосипедах, купання).
в) туристичні мандрівки. 
г) участь у змаганнях населеного пункту, школи.
19. Чи використовуєте нетрадиційні оздоровчі системи в укладі життя вашої сім'ї (так, ні).
20. Чи формуєте у ваших дітей навички культури здоров’я? (так, ні, не можу відповісти)

РОЗДІЛ 3

ФОРМУВАННЯ КУЛЬТУРИ ЗДОРОВ’Я УЧНІВ ПОЧАТКОВИХ КЛАСІВ ЗАСОБАМИ ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ

3.1 Вивчення особливостей формування культури здоров’я учнів молодшого шкільного віку

Молодший шкільний вік називають вершиною дитинства. У цей період в учнів ще зберігається багато дитячих якостей (легковажність, довірливість), разом з цим втрачається безпосередність у поведінці, появляється інша логіка мислення , почуття власної гідності [10].
Наші спостереження за учнями 3-4 класів, під час дослідження засвідчують, що у цій групі емоційна поведінка дітей набуває нових якостей. Школярі стриманіше виражають свої емоції: незадоволення, роздратування, заздрість, − коли перебуває у класі, тому, що нестриманість у виявленні почуттів викликає зауваження зі сторони дорослих.
Навчання для молодших школярів − це провідна діяльність, від якої, за дослідженням сучасних вчених, діти дуже втомлюються [35; 36; 82; 84; 101], а це, за даними досліджень науковців, негативно впливає на їхнє здоров’я [26; 58; 100]. Відповідно виникає потреба здоров’язбережної роботи серед дітей молодшого шкільного віку. Хоча значна частина вчених вважає, що турбота про здоров’я підростаючого покоління повинна починатись значно раніше [2; 30; 43; 55; 101].
Так, на думку учених та практиків І. Беха, Г. Зайцева, Р. Поташнюк, С. Свириденко, В. Язловецького культуру здоров’я особистості необхідно формувати ще в дошкільному віці [9; 43; 87; 91; 105].
У початковій школі, коли учні оволодівають системою знань, стверджують сучасні вчені, фізичні можливості необхідно поєднувати з їхнім інтелектуальним розвитком [5; 81; 88]. Вище висвітлене переконливо доводить, що саме вік початкової школи, як найбільш суперечливий та визначальний період становлення особистості, потребує пошуку нових ефективних шляхів турботи про власне здоров’я. 
Дослідження вчених у галузі педагогіки та психології свідчать про те, що найбільш сприятливі можливості для розвитку особистості є, власне, в дитячому, тобто у молодшому шкільному віці. Про це засвідчують матеріали наукових досліджень, висвітлені у працях В. Білецької, Т. П. Васильєвої, Е. Давиденко, В. Пахальяна, О. Савченко [10; 18; 27; 55; 85; 89]. 
Зміни, які відбуваються в цей період в організмі дітей, стають основою для формування центрального новоутворення в особистості дитини, яке виражає їх об’єктивну і суб’єктивну готовність до турботи про власне здоров’я, як чинника повноцінного життя в суспільстві. Саме в цей час закладаються основи майбутньої життєвої позиції людини, тому основна роль у формуванні ціннісних орієнтирів на формування культури здоров’я покладена на систему шкільної освіти. 
Аналіз психолого-педагогічної і соціально-педагогічної наукової літератури свідчить про те, що дітям молодшого шкільного віку, особливостям їх становлення та розвитку присвячено багато досліджень. Спираючись на праці А. Белкіна, Л. Божович, І. Зимня, А.Мудрика й інших, ми встановили, що цей вік − період онтогенезу, який є перехідним етапом, стадією між закінченням дитинства і переходом у підлітковий вік.
І. Д. Бех пропонує цю фазу життя людини назвати дорослішанням, яке супроводжується рядом радикальних, соматичних змін, численними психологічними та соціально-культурними новоутвореннями [9].
Наші спостереження засвідчують, що у цьому віці дітей цікавить новизна, відбувається значне розширення розумового кругозору.
Періоду дорослішання відповідають, як відзначають вище названі вчені-дослідники, специфічні форми поведінки, установки, ролі та конфлікти, що враховується із законодавством і медичними дисциплінами, психологією, і педагогікою, а так само повинно бути у полі зору учителів, батьків у питаннях виховання, привиття навиків культури здоров’я.
Криза сучасного виховання, на думку вчених, пов’язана з «недиференційованим сприйняттям особистістю власного «Я» і навколишнього світу, його одухотворенням».
Молодший шкільний вік, на думку сучасних вчених, це вік періоду бурхливого і нерівномірного розвитку організму дитини, що характеризується невідповідністю розвитку серця і судин, а також посиленою діяльністю внутрішньої секреції. [5; 10]. Такий стан організму приводить до розладів кровообігу, підвищеної збудливості школярів, швидкої стомлюваності, запаморочень (В. Г. Ареф’єв, 2001). Нервова система учнів початкових класів ще не здатна витримувати дію сильних або тривалих подразників і під їх впливом часто переходить у стан збудження або гальмування [5]. Усе це викликає в дітей певні переживання: задоволення, радість від схвалення, обурення або незадоволення собою, переживання власних вад порівняно з товаришами, що негативно впливає на стан здоров’я.
Центральним чинником фізичного розвитку у цьому віці виступає швидке дорослішання, яке робить істотний вплив на роботу внутрішніх органів. На думку багатьох фахівців [3; 8; 14; 18; 27] − це найпростіший і неоднозначний момент у житті учнів молодшого шкільного віку на етапі переходу у середні класи, нелегкий як для них самих, так і для людей, які їх оточують. 
Поряд із цим, у межах одного класного колективу в учнів 3-4 класів можна виявити помітні відмінності в ступені біологічної зрілості. Вже одна ця неоднаковість «здатна породжувати неприємні переживання у дітей, що дещо відстають від своїх однолітків по темпах фізичного розвитку» [19]. Крім того, за нашими спостереженнями, послідовність та швидкість прояву окремих ознак статевого дозрівання теж вельми індивідуальні, що підсилює сумніви та увагу. Так, хлопчик, за якийсь короткий термін, стає одним з самих низькорослих у порівнянні з іншими. Природно, таке відставання травмує дитину і деколи може позначатися на її поведінці. Так само у дівчаток іноді спостерігається сповільненість темпів збільшення грудних залоз, або навпаки, дуже раннє їх формування. У першому випадку у зв’язку з цим може виникати деяке відчуття обділеної, неповноцінності, а в другому − сором’язливість. Таким чином, формування в дітей вторинних статевих ознак, за нашими спостереженнями, дуже часто супроводжується цілим рядом відхилень у функціонуванні окремих систем організму. Найчастіше зустрічаються зрушення в роботі вегетативної нервової системи, регулюючої діяльність внутрішніх органів, потових і сальних залоз, живлення тканин [26; 36].
Поряд із вище сказаним, наші спостереження засвідчують, що у спробах сформулювати уявлення про добро та зло діти цієї вікової групи нерідко відрізняються надмірною категоричністю думок − це так званий дитячий максималізм. Таке сприйняття, за нашими спостереженнями, обумовлене надмірною абсолютизацією морально-етичних категорій. Бути чесним в уявленні окремих початківців означає, скрізь і завжди говорити правду в очі, а бути добрим − це означає готовність виконувати будь-яке прохання. Причому, як вже наголошувалося вище, така безкомпромісність думок спрямована переважно не на самого себе, а людей, які їх оточують. Причиною цьому служить не тільки слабкість самоконтролю і самооцінки, але й психологічна особливість, яка полягає в тому, що діти початкових класів на період закінчення 4 класу зайняті пошуками справжнього ідеалу, об’єкта для наслідування, і пошук цей ведеться дуже прискіпливо [9].
Почавши дорослішати, дитина гостро відчуває, що «час її прийшов», і все частіше насмілюється на заперечення як вчителю, так і батькам. При цьому значний вплив на дітей мають засоби масової інформації, а також доступ до широкої інформаційної мережі Інтернет [72].
Наші спостереження, проведені співбесіди з учнями початкових класів засвідчують, що діти починають втрачати віру в батьківський авторитет, перестає вважати батьків людьми, з якими хотілося б порадитися, а батьки, в свою чергу, з тривогою спостерігають, як дитина все більше віддаляється, йде в якесь не доступне для їх погляду життя. Мова йде про паління, вплив алкоголю. Виходячи з вище сказаного, активізується вкотре потреба формування культури здоров’я особистості у всіх її проявах. Адже, усі зміни, що проходять в організмі дітей часто лякають їх, а тому необхідно, на нашу думку, мінімізувати наслідки перебудови організму, навчати управлінню своїм тілом і станом, та зрозуміти наступне:
- зростання тіла з кожним роком є закономірним явищем і детерміноване як постійними змінами у всіх системах організму;
- необхідність якісного харчування, яке забезпечує збільшення розмірів чола, його перехід до абстрактного і формального мислення, що проходить трьома шляхами:
•	розвиток комбінаторики (можливість класифікації неоднорідних об’єктів, їх зіставлення різноманітними способами);
•	розвиток пропозиціональних операцій (можливість аналізувати будь-які ситуації незалежно від реальних обставин і можливість рефлексії з приводу власних думок, причому ще в логічній системі)
•	поява та розвиток гіпотетико-дедуктивного мислення, що проявляється у здатності будувати висновки з опорою на правила формальної комбінаторики, логіки, а також висувати гіпотези.
Враховуючи вище висвітлені обставини, на наш погляд слід звернути увагу те, що, по-перше, відповідний підбір змісту інформаційних матеріалів, методів і засобів формування культури здоров’я учнів початкових класів необхідно проводити з доцільним використанням таких принципів: інтерактивності, комплексності та суб’єктивності, на що і вказують сучасні вчені [19; 25; 36].
Як бачимо, періоду дорослішання учням початкових класів властиві свої основні потреби та типові емоційні реакції, які необхідно враховувати, організовуючи навчально-виховний процес з формування культури здоров’я дітей. Багато потреб у цей період дорослішання виникають вперше або змінюються. Передумовами для цього є як біологічні, так і когнітивні зміни. Розробляючи ієрархічну класифікацію потреб, А. Маслоу представив її у такому вигляді: фізіологічні потреби; потреба в безпеці; потреба в любові та прихильності; потреба в суспільному статусі (повазі); потреба в самореалізації та індивідуальному розвитку.
Аналізуючи дану концепцію, за нашими дослідженнями, кожна із вище висвітлених потреб може бути представлено у такому змісті:
1. Фізіологічні потребляються у прагненні учнів до фізичної активності, а також до високої оцінки свого фізичного розвитку. Вони засновані на біологічних механізмах та індивідуальних особливостях і проявляються у прагненні утвердитись у соціумі.
2. Потреба в безпеці, що зумовлено численними біологічні і психологічні змінами в організмі дітей. Пояснення цим явищам шукають не в сім’ї, а швидше в групі ровесників.
3. Потреби в незалежності зростають під впливом когнітивних здібностей і приходять у зіткнення з батьківськими обмеженнями і очікуваннями. Це, за нашими спостереженнями, призводить до виникнення сімейних конфліктів.
4. Потреба в прихильності (любові). Віддалення від домашніх умов, відчуття незрозумілості, прагнення до незалежності, а також нові когнітивні здібності часто приводять до сильної ізоляції, а тому підвищує їх потребу в любові і прихильності. 
5. Потреба в успіху (мотивація досягнення). У прагнення до успіху можуть бути різні мотиви: здебільшого, це виділитись серед ровесників, добитися поваги і високої оцінки, спроба справити враження у дівчаток класу.
6. Потреба в самореалізації та розвитку власного «Я». Він чисто пов’язаний з мотивацією досягнення та перекликається з потребою успіху.
Поряд з цим, багато в чому психолого-педагогічні домінанти розвитку учнів початкових класів пов’язані з потребою спілкування [19; 27]. Виникнення відчуття власної гідності у цій віковій групі одне з центральних психологічних новоутворень на даному етапі розвитку дітей. Прагнення до дорослості в школярів, за нашими спостереженнями, проявляється ще в тому, що вони дуже чутливі до зовнішніх форм звернення до себе, як до «дорослої особистості. Наші спостереження засвідчують, що в учнів початкових класів виразно проявляється тяжіння до зовнішніх форм прояву дорослості (манера ходьби, спілкування), які можуть прийняти і негативні форми (паління, вживання алкогольних напоїв, розв’язний, грубий тон тощо). Під час нашого дослідження ми спостерігали, що у дітей виникає орієнтація на зразки «справжнього чоловіка» і «справжньої панянки», тобто проходить процес копіювання і наслідування. Прикладами можуть бути батьки, герої кінофільмів, книг, а можуть стати і однолітки, діти «вулиці», що виділяються особливими якостями, помітними досягненнями.
Однак, у цьому віці, за нашими спостереженнями, має місце цілий ряд суперечностей психолого-педагогічного плану, а саме:
- суперечність між фізичним, фізіологічним відчуттям прагнення до дорослості і реальним положенням дитини, офіційним статусом школяра;
- суперечність у відносинах з дорослими: батьком і вчителем, які звертаються до учнів, який намагається довести, що вони уже виросли;
- суперечність між «потрібно» і «небезпечно».
Важлива роль у цій віковій групі відводиться спілкуванню основним змістом якого є пошук взаєморозуміння під час взаємодії у відносинах «завжди разом, все навпіл», а звідси і вимога: взаємна відвертість, співпереживання і вміння берегти таємницю [36]. Молодшим школярам також важливо так само самостверджуватися, зайняти гідне місце в колективі, що є однією з найголовніших, основоположних потреб дитинства, а тому, за нашими спостереженнями, вони дуже хворобливо реагують на кожен факт, який шкодить їхньому авторитету в очах товаришів.
Виходячи з вище висвітленого, напрошується думка про те, що провідною педагогічною ідеєю в роботі з дітьми початкових класів має стати - створення ситуацій успіху в найбільш значущих видах діяльності, що дають можливість позитивного самоствердження особистості; формування ціннісних установок на утвердження пріоритетів культури здоров’я; попередження відхилень у поведінці і етичному розвитку. А це значить, що основними напрямами та технологією педагогічної діяльності в роботі з молодшими школярами повинно бути:
-	створення ситуації успіху в процесі формування культури здоров’я;
-	організація педагогічного виливу на індивідуально-групову і колективну думку дітей;
-	психолого-педагогічні підходи до попередження невротичних розладів і патологічних захоплень (проблеми, можливості, перспективи).
Отже, розуміючи, що для вирішення піднятої проблем та надання учням своєчасної педагогічної допомоги, в тому числі і в процесі формування культури здоров’я, необхідно мати чітке уявлення про особливості цього вікового періоду, що буде взято до уваги під час нашого дослідження та розроблення відповідного організаційно-методичного забезпечення з піднятого питання. 

3.2 Вивчення стану готовності учителів початкових класів, батьків до формування культури здоров’я діте	й молодшого шкільного віку

Аналіз науково-методичних праць сучасних вчених переконливо доводять, що формування культури здоров’я підростаючого покоління буде мати успіх лише у тому випадку, коли вона проводитиметься у взаємозв’язку школи і сім’ї. Тому, одним із наших завдань дослідження було вивчення стану готовності батьків і учителів початкових класів до реалізації піднятої проблеми.
Так, на перше питання «Чи вважаєте Ви, що в основу культури здоров’я покладено формування  позитивної мотивації на ведення здорового способу життя дітей та молоді?» засвідчує по те, що респонденти добре усвідомлюють актуальність і потребу здоров’язбережної роботи серед дітей. Із 34 опитаних учителів початкових класів ствердну відповідь, тобто сказали «так» 30 педагогів, що становить 88,2%, а 4 (11,8%) − сказали «важко відповісти». У батьків відповідь на вище підняте питання носила наступний характер: із 47 опитаних сказали «так» 30 осіб (68,1%), «ні»− 5 (10,6%) і 10 (21,3%) зупинились на показнику «важко відповісти».
Однак, коли батькам і учителям початкових класів запропонували прорангувати засоби за їх важливістю у формуванні культури здоров’я, то відповіді опитаних засвідчують про потребу проведення серед дорослого оточення дітей відповідної просвітницької роботи з піднятої проблеми. Отже, під час рангування на перше місце 25 (73,5%) педагогів і 34 (72,3%) батьків поставили показник «нехтування шкідливими звичками»; відповідно на друге − 23 (67,6%) і 28 (59,6%) − «культуру харчування»; на третє місце 28 (82,4%) та 39 (83,0%) вказали на «молитву і дотримання християнських чеснот».
Натомість, такі важливі засоби як валеологічні знання, учителі 26 (76,5%) і 39 ( 83,0%) винесли на п’яте місце; відповідно 29 (85,3%) і 42 (89,4%) опитаних на шосте місце − засоби фізичної культури. Що стосується інших важливих здоров’яутверджуючих засобів, то під час рангування вони зайняли такі позиції: 7 місце у 88,2% (30 учителів) і в 87,2% (41 батьків)засоби загартування; 8 місце посіли народні засоби оздоровлення у 18 (53,0%) педагогів і 34 (72,3%) батьків. На 9 місце 21(61,8%) учителів і 32 (68,1%) батьків винесли використання різних оздоровчих систем і на 10 місце 26 (76,5%) педагогів і 37 (78,7%) батьків показник «режим дня», що викликає наше здивування, адже це один із важливих показників культури здоров’я особистості.
У таблиці 3.1 подаємо дані отримання інформації щодо збереження пріоритетів культури здоров’я у сім’ях учителів початкових класів і батьків школярів молодшого шкільного віку.

Таблиця 3.1
Дані отримання педагогами і батьками інформації з різних джерел щодо дотримання культури здоров’я у сім’ї (%)

№
з/п	Показники	Учителі початкових класів
(n-34)	Батьки
(n-47)	
1	Зустрічі з цікавими людьми	5/14,7	7/14,9	
2	Тематичні зустрічі з спеціалістами (валеологи, медичні працівники, психологи, духовенство)	10/29,4	8/17,1	
3	Заходи за місцем роботи	9/26,5	11/23,4	
4	Тематичні виступи вчителів на батьківських зборах	15/44,1	14/30,0	
5	Тематичні шкільні міні-лекції	10/29,4	13/27,7	
6	Семінари-тренінги	5/14,7	−	
7	Конференції з досвіду роботи	7/28,6	−	
8	Виставки літератури	−	−	
9	Телепередачі 	6/17,6	8/17,1	
10	Радіомовлення 	−	−	
11	Спеціальна література (наукові статті, журнали, газети)	17/50,0	10/21,3	
12	Шкільні форми батьківського всеобучу із піднятої проблеми	14/42,2	8/17,1	
Примітка: отримані дані не відповідають показнику 100, так як опитані відзначали декілька запропонованих показників.

Із отриманих даних, що подані у таблиці випливає той факт, що на даний час піднята нами дослідницька проблема потребує значно кращого інформаційного забезпечення. Лише незначна частина педагогів − 9 (26,5%) і 11 (23,4%) вказали, що отримують інформацію щодо культури здоров’я за місцем основної роботи. Про отримання інформації із піднятої проблеми на перше місце педагоги поставили спеціальну літературу (наукові статті, матеріали популярних журналів, газет); на друге місце − тематичні шкільні заходи, про що заявили 15 (44,1%) осіб і на третє місце − шкільні форми батьківського всеобучу − 14 (41,2%) опитаних.
У батьків дані наступні: на перше місце  14 (30,0%) опитаних винесли тематичні виступи учителів на батьківських зборах; на друге − 13 (27,7%) − тематичні міні-лекції і на третє місце 11 (23,4%) − інформацію за місцем роботи; четверту позицію у них зайняла інформація із спеціальної літератури (журнали, газети), на що вказали 10 (21,3%) осіб.
Більш наглядно ці дані подані на рис. 3.1.і 3.2.

Рис.3.1. Дані отримання інформації про культуру здоров’я учителями початкових класів (%).

Не набагато кращими були результати опитування батьків і вчителів початкових класів на 4 і 5 питання нашої анкети-тестів. Так, на питання «Чи дотримуються ваші діти режиму дня в сім'ї?», де входили такі показники: сон, харчування, праця і відпочинок, особиста гігієна, рухова активність узагальнені ствердні дані «так» відповіді становили у педагогів 18 (52,9%), а батьків 23 (48,9%). При цьому, сказали «ні» 35,3% (12) педагогів і 20 (42,6%) батьків та утримались від відповіді відповідно по 4 опитаних, що становило 11,8% та 8,5%.

Рис.3.2. Дані отримання інформації про культуру здоров’я батьками учнів початкових класів (%).

Одночасно, не були кращими відповіді як учителів початкових класів, так і батьків на питання «Чи дотримуються режиму Ви особисто?» лише 11 (32,4%) педагогів і 14 (29,8%) батьків дали ствердну відповідь «так», відповідно 5 (14,7%) і 7 (14,9%) − відповіли «ні». Решта опитаних, а це 18 (52,9%) учителів і 26 (55,3%) батьків сказали, що їм важко відповісти на це питання, а тому утримуються.
На питання «Чи вважаєте Ви, що дотримуєтесь здорового способу життя у сім'ї?» також переконують нас про потребу оптимізації в сучасних школах, засобах масової інформації цілеспрямованої роботи щодо збереження здоров’я серед широких верств населення 
Узагальнені дані на вище подане питання наглядно представлені на рис. 3.3.

Рис 3.3. Дані ведення здорового способу життя в учительських і батьківських сім’ях (%).

Із поданих узагальнених даних щодо дотримання пріоритетів здорового способу життя у власних сім’ях випливає, що лише 26,5% учителів і значно менше батьків (14,9%) дали схвальну відповідь «так». Разом з цим, 35,3% педагогів та 36,2% батьків признались, що в укладі життя їх сімей правила здорового способу життя відсутні, а тому їхня відповідь була «ні» і відповідно 38,2% й 48,9% від відповіді утримались.
У контексті піднятої проблеми, сьогодні не тішать нас результати опитування щодо використання у сім’ях дорослого оточення дітей молодшого шкільного віку алкоголю і паління. Так, на питання «При яких обставинах використовуєте алкоголь у вашій сім'ї?» опитувані дали наступну відповідь, яка подана у таблиці 3.2.

Таблиця 3.2
Дані використання негативних чинників здоров’я в укладі життя сім’ї (%)
№
з/п	Показники	Учителі 
(n-34)	Батьки
(n-47)	
1	Обставини використання алкоголю у сім’ї:
- під час сімейних свят
- свят народного календаря
- за певних обставин, причин
- систематично
- не вживаю	

−
29/85,3
2/5,9
−
5/8,8	

34/72,3
−
8/17,0
−
5/10,7	
2	Хто ініціює вживання алкоголю?
- чоловік
- жінка
- дорослі діти
- старше покоління (дідусь, бабуся)	

−
−
−
−	
32/68,1
−
−
−
−	
3	Чи пропонуєте алкоголь Вашим дітям (у яких класах)?:
1-4
5-9
10-11	

−
5/14,7
7/28,6	

−
17/36,2
22/44,7	
4	Хто палить у Вашій сім’ї?
- чоловік
- жінка
- обоє
- ніхто	
26/76,5
5/14,7
−
3/8,8	
39/82,9
2/4,3
2/4,3
4/8,5	
5	Чи палять Ваші діти?
1-4
- середнього віку
- старшого шкільного віку
- ніхто	
−
−
1/2,9
33/97,1	
−
−
4/8,5
43/91,5	

Дані таблиці 3.2 засвідчують про використання як алкоголю, так і тютюнопаління в способі життя досліджуваних сімей. Алкогольні напої використовуються 85,3% учительських і 72,3% батьківських сім’ях під час святкування родинних свят та свят народного календаря. При цьому, лише 8,8% педагогів і 10,7% батьків відмітили, що у їхніх сім’ях алкоголь зовсім не використовується, а відповідно 5,9% і 17,0% зазначили − має місце використання алкогольних засобів за певних причин, умов (непередбачувані гості, певні послуги тощо). На питання «Хто ініціює вживання алкоголю?» 68,1% опитаних батьків вказали на чоловіків, а педагоги не дали відповідь на це питання.
Викликають стурбованість дані таблиці 3.2, які засвідчують, що 14,7% педагогів і 36,2% батьків пропонують алкоголь дітям у середньому шкільному віці та відповідно 28,6% і 44,7% − у старшому шкільному віці.
У сучасних сім’ях має місце використання тютюнопаління. Так, у сім’ях учителів палять 76,5% чоловіків і 82,9% чоловіків − у сім’ях батьків. Відповідно зовсім не палять лише у 8,8% сім’ях педагогів та 8,5% − батьків. Тішить той факт, що 97,1% у сім’ях учителів та 91,5% у сім’ях батьків учні не палять зовсім. Однак, відповідно спостерігаються поодинокі випадки паління старшокласників у сім’ях педагогів − 2,9% та опитаних батьків − 8,5%.
Отже, подані вище дані переконливо доводять про необхідність проведення цілеспрямованої роботи з питань формування культури здоров’я серед підростаючого покоління. 
Про це заявили і наші опитувані, схвальну відповідь дали «так» 91,2% (31) учитель початкових класів і 91,5% (43) батьків, а відповідно 8,8%(3) і 8,5% (4) сказали, що їм важко відповісти. При цьому серед опитаних не було жодної відповіді «ні». Більш наглядно щодо потреби цілеспрямованої роботи з формування культури здоров’я в учнів початкових класів подано на рис. 3.4 і 3.5.
Що стосується опитування з питань 15, 16, 17 то вони не використовувались так, як отримані відповіді на питання 2, 3 переконливо довели про те, що немає необхідності їх давати через низький рівень обізнаності з проблемами які були предметом дослідження.

   - «так»
  - «важко відповісти»

Рис 3.4  Думка учителів початкових класів щодо проведення цілеспрямованої роботи з формування культури здоров’я дітей (%).

   - «так»
  - «важко відповісти»

Рис 3.4  Думка батьків щодо проведення цілеспрямованої роботи з формування культури здоров’я дітей (%).

Що стосується виявлення інтересу до засобів фізичної культури та їх використання в укладі здоров’яутверджуючої роботи в сім’ї опитуванням було дано питання»які засоби фізичної культури використовуєте в умовах вашої сім’ї». Результати відповідей учителів, батьків, а також 52 учнів початкових класів Рогатинської школи ліцею висвітлені у таблиці 3.3.
Таблиця 3.3

Використання засобів фізичної культури в укладі життя учительських
 та учнівських сімей учнів початкових класів (%)

№
з/п	Показники	Учителі 
(n-34)	Батьки
(n-47)	Учні
(n-52)	
1	Які засоби фізичної культури використовуєте в сім’ї?
- ранкова зарядка;
- сімейні дозвілля (катання на лижах, санках, вело прогулянка);
- рухливі ігри, забави;
- туристичні мандрівки	

12/35,3
24/70,6

12/35,3
7/20,6	

10/21,3
32/68,1

21/44,7
9/19,1	

17/32,7
40/76,9

32/61,5
14/26,9	
2.	Які загартовуючи засоби ввійшли у практику життя сім’ї?
- босоходіння;
- обливання холодною водою;
- купання у водоймах, річках	

2/5,8
5/14,7
27/78,5	

9/19,1
19/40,4
39/83,0	

11/21,2
24/46,2
45/86,5	
3.	Чи берете участь спільно з дітьми у різних шкільних змаганнях?
- так
- ні	

5/14,7
29/85,3	

9/19,1
38/80,9	

11/21,2
41/78,8	

Дані таблиці 3.3. засвідчують про те, що вагомі оздоровчі засоби фізичної культури не ввійшли належним чином в уклад життя сімей дітей молодшого шкільного віку що більш наглядно подано на рис. 3.6.

Рис. 3.6. Середній показник використання засобів фізичної культури у сім’ї за даними діагностування учнів початкових класів, учителів та батьків (%).

Лише у 49,5% сімей за даними учнів використовують засоби фізичної культури, а саме: 32,7% вказали на ранкову зарядку; 76,9% - сімейні дозвілля; 61,5% - рухливі ігри і забави; 26,9% - туристичні мандрівки. Дещо нижчими є ці показники (38,3%) за результатами опитування батьків: зарядку використовують у 21,3% сімей; сімейні дозвілля -68,1%; рухливі ігри і забави – 44,7% та туристичні мандрівки, одноденні походи – 19,1%.
За даними учителів початкових класів використання засобів фізичної культури в укладі їхнього сімейного життя носило такий характер: ранкова гігієнічна гімнастика ввійшла у побут 35,3% сімей; сімейні дозвіллі – 70,6%; рухливі ігри практикують 35,3%; туристичні мандрівки – 20,6%, що в загальному становило 40,5%.
Також не тішать дані використання в житті сучасних сімей оздоровчих загартовуючих засобів, де загальний показник за результатами опитування: учителів становить 33,3% (босоходіння 5,8%; обливання холодною водою -14,7%; купання у річках – 79,5%); батьків – 475% (босоходіння 19,1%; обливання – 40,4%; купання – 83,0%); учнів -51,3% (босоходіння 21,2%; обливання – 46,2 %; купання – 86,5%).
На питання «Чи берете участь спільно з дітьми у різних шкільних змаганнях?» відповідь опитаних мала таку картину сказали «так» лише 14,7% учителів початкових класів; 19,1% - батьків і 21,2% - учнів; відповідно «ні» - 85,3%; 80,9% 78,8% опитуваних.
Отже, аналізуючи дані опитування учителів початкових класів (34 особи), батьків (47) і учнів (52) можна стверджувати про недостатню обізнаність респондентів із оздоровчими засобами, які значно покращили б стан здоров’я дітей та їх дорослого оточення в разі використання в повсякденному житті.
При цьому виявлено недостатню готовність як педагогів так і батьків до формування культури здоров’я дітей. Це у значній мірі зумовлює розроблення методичних рекомендацій, що на наш погляд покращить стан справ з піднятої проблеми.   
3.3 Розроблення рекомендаційних змістових моделей з формування культури здоров’я учнів молодшого шкільного віку засобами фізичної культури

Аналіз науково-методичних джерел, власні спостереження та матеріали досліджень щодо формування культури здоров’я учнів молодшого шкільного віку підтверджують дані сучасних вчених про недостатню готовність учителів початкових класів і батьків до реалізації піднятої проблеми в умовах сучасної школи.
Це актуалізує потребу розроблення відповідних дидактично-змістових моделей з питань підвищення професійної компетентності вчителів, а також надання їм практичної допомоги із проведення різних занять з опорою на засоби фізичної культури  та здоров’язберігаючий й формуючий зміст.
Відповідно нами розроблений план роботи інтегрованого методичного засідання вчителів початкових класів і фізичної культури; план підготовки педагогічної ради на тему «Роль сучасного вчителя у формуванні культури здоров’я школярів»; тематику бесід для учнів 1-4 класів з питань «Культура здоров’я школяра»; конспект виховної динамічної години «Бережи своє здоров’я» для учнів 4 класів, а також конспект інтегрованого уроку фізичної культури здоров’яформуючого змісту.
Дані моделі обговорені на засіданні районного методичного об’єднання учителів початкових класів і фізичної культури Рогатинської ОТГ та шкільного методичного об’єднання педагогів, а також керівників Рогатинського ліцею. Нижче пропонуємо названі змістові моделі.
Модель 1
Тематичний план 
інтегрованого засідання методичного об’єднання учителів початкових класів і фізичної культури  «Культура здоров’я школярів: шляхи її формування».
1. Вимоги нормативно-правових документів щодо формування культури здоров’я учнів сучасних шкіл (доповідь).
2. Шляхи формування культури здоров’я учнів початкових класів у мережі шкіл «Сприяння здоров’ю».
3. Складові культури здоров’я, критерії та рівні сформованості учнів молодшого шкільного віку (круглий стіл).
4. Можливості методів, форм та засобів фізичної культури у формуванні культури здоров’я школярів (захист індивідуальних проектів).
5. Аналіз науково-методичної літератури з даної проблеми, пошук інформації в Інтернеті, вивчення думки засобів масової інформації з питань здоров’я підростаючого покоління.
6. Створити творчу групу для розроблення педагогічних проектів, практичних моделей з формування культури здоров’я дітей молодшого шкільного віку у взаємозв’язку школа-сім’я з наступним відвідуванням різних форм занять.
7. Зібрати авторські дидактичні моделі і видати рекомендаційним посібником для практичного використання в умовах початкової школи.
Модель 2
План підготовки 
шкільної педради на тему «Роль сучасного вчителя у формуванні культури здоров’я школярів»
1. Створити творчу групу для підготовки педагогічної ради та провести інструктивно-методичні збори, розподілити доручення щодо вивчення стану реалізації даної проблеми в умовах школи.
2. Підготувати інформаційно-методичний плакат «Запрошуємо до розмови на педраді» (спланувати питання для обговорення).
3. Оформити стенд: витяги з нормативно-правових документів, список науково-методичної літератури з піднятої проблеми.
4. Провести круглий стіл «Роль валеологічної освіти, фізичної культури у формуванні культури здоров’я школярів».
5. Розробити анкети-пам’ятки щодо вивчення роботи педколективу за темою педради.
6. Відверта розмова «Шляхи співпраці школи і сім’ї з піднятої проблеми».
7. Розробити методичні рекомендації з реалізації вимог нормативно-правових документів щодо формування культури здоров’я школярів.
Модель 3
Орієнтовна тематика бесід та активних форм занять для учнів 1-4 класів з питань формування культури здоров’я
1. Дотримання гігієнічних правил та санітарно-гігієнічного режиму в класі (бесіда).
2. Твоє здоров’я, шляхи його збереження і примноження.
3. Твій руховий режим дня, його компоненти та значення для здоров’я учня.
4. Вивчення стану фізичного здоров’я учня.
5. Розроблення екрану «здоров’я» та аналіз даних фізичного самовдосконалення школярів.
6. Година спілкування «Я обираю здоровий спосіб життя».
7. Година спілкування «Здорове харчування запорука успішного навчання».
8. Роль загартування у зміцненні здоров’я школярів.
9. Бесіда «Добрі та шкідливі звички».
10. Організація шкільного ярмарку серед учнів початкових класів «Здорові овочі та фрукти у нашому житті».
11. Огляд-конкурс на краще виконання оздоровчих заходів у режимі навчального дня між учнями початкових класів.
12. Спортивне свято «Тато, мама і я».
Модель 4
Орієнтовна тематика проведення батьківського всеобучу з означеної проблеми
1. Робота лекторію для батьків «Здорова сім’я − культура здоров’я дитини».
2. Проведення батьківських зборів «Режим дня та руховий режим учня початкових класів».
3. Проведення батьківських зборів «Культура здоров’я: вплив комп’ютера, телефона, телевізора на здоров’я школяра». 
4. Батьківські збори «Роль фізичної культури у зміцненні здоров’я сім’ї».
5. Круглий стіл для батьків «Здоров’я: шляхи його збереження та примноження».
6. Відверта розмова «Про шкідливі звички, що гублять тіло і душу».
7. Участь у спортивно-оздоровчому житті школи» (змагання, туристичні подорожі, навчання дітей плавати).
8. Науково-практична конференція для батьків «Досвід формування культури здоров’я у сім’ї» за матеріалами педагогічної та науково-методичної літератури.
Модель 5
Конспект виховної динамічної години «Бережи здоров’я» 
(для 4 класу)
Мета: розширити значення понять «здоров’я» та «благополуччя»; розкрити залежність фізичного стану людини від способу життя; формувати особисту відповідальність за власне здоров’я.
Обладнання: плакати-схеми, малюнки, роздатковий матеріал.
Міжпредметні зв ’язки: фізична культура, природознавство.
Хід виховної години
1. Актуалізація опорних знань. Бесіда.
•	Що потрібно, щоб життя стало безпечним?
•	Що ви знаєте про профілактику шкідливих звичок?
•	Чи вмієте ви ефективно використовувати свій час ?
2. Мотивація навчальної діяльності
Учитель. Засвоєння навичок, що сприяють фізичному здоров’ю, необхідних для задоволення від насиченого подіями життя. Проаналізувавши досвід багатьох людей, учені зробили висновок; щоб бути успішним, спритним і, зрештою, щасливим, треба навчатися цьому так само, як математиці, хімії чи історії.
3. Ознайомлення.
1.	Поняття про життєві навички та здоров’я.
Учитель. Здоров’я! Як багато змісту вкладено в це слово. Тут і фізичний, і психологічний, і моральний стан людини.
Але на першому місці все-таки є фізичний стан, за нашим розумінням − це коли людина почувається комфортно, задоволена власним життям. За визначенням Всесвітньої організації здоров’я (ВООЗ):
-	життєві навички − це здатність людини до позитивної поведінки і подолання труднощів у повсякденному житті;
-	здоров’я − це стан фізичного, психологічного та соціального благополуччя.
А що ж таке благополуччя? Це коли прокидаєшся вранці бадьорий, із передчуттям, що на тебе чекає гарний день. Коли тобі цікаво вчитися, маєш сили долати всілякі перешкоди. Коли у вільний час займаєшся улюбленою справою. Коли знаходиш порозуміння з батьками і друзями.

Життєві навички, сприятливі для здоров’я

Навички,
що сприяють
соціальному
здоров’ю

Навички,
що сприяють
психологічному
здоров’ю

Навички,
що сприяють
фізичному
здоров’ю

Режим праці та відпочинку

Санітарно-
гігієнічні
навички

Навички
рухової
активності

Навички
раціонального
харчування

2. Навички раціонального харчування
Учитель. Для дотримання життєвої рівноваги, здатності до праці та мислення необхідне раціональне харчування, яке надає силу, тепло, забезпечує правильне функціонування організму, протистояння інфекційним захворюванням. Через їжу людина отримує енергетичні ресурси, «будівельний матеріал» для тіла, вітаміни.
Раціональне харчування включає:
•	дотримання режиму харчування;
•	уміння складати харчовий раціон, виходячи з реальних можливостей і корисності для здоров’я;
•	уміння визначати і зберігати високу якість харчових продуктів.
Щоб забезпечити нормальний розвиток і роботу всього організму, раціон харчування необхідно збалансувати за якісними і кількісними показниками та вимогами фізіологічних потреб особистості.
Усі речовини, необхідні для життєзабезпечення, наведені в таблиці.

Речовини, необхідні для життєзабезпечення
Поживні речовини	Білки	М’ясо, яйця, молоко, сир, горох, квасоля, горіхи, чорний хліб	
	Мінеральні речовини	Кальцій − молоко, риба;
Фосфор − риба, капуста, шпинат; 
Залізо − жовток, шоколад;
Йод − морепродукти	
Насичуючі речовини	Жири	Шоколад, яєчні жовтки, масло, сир	
	Вуглеводи	Вироби з борошна, цукор	
Захисні речовини	Вітаміни	А − печінка, морква, молоко; 
В − м’ясо, бобові, крупи;
С − овочі, фрукти;
D − риб’ячий жир, яйця	

Рекомендації щодо раціонального харчування:
1. Споживай різноманітну їжу, щоб організм отримував усі необхідні поживні речовини.
2. Основу харчування мають становити хліб, картопля та крупи.
3. Намагайся їсти овочі та фрукти, особливо сирі.
	4.Не захоплюйся жирними продуктами.
5. Не вживай надміру сіль та цукор.
6. Не вживай алкогольних напоїв.
3. Навички рухової активності, загартовування.
Учитель. Для отримання позитивного результату від загартовування варто дотримуватися таких правил:
•	систематичність застосування загартовуючих процедур упродовж усього року;
•	поступове збільшення сили подразнюючої дії;
•	врахування індивідуальних особливостей організму та емоційного стану.
Надання першої допомоги тому, хто перегрівся на сонці:
•	відвести потерпілого в затінок;
•	повідомити про те, що сталося медичного працівника;
•	розстебнути потерпілому комірець, пасок, зняти взуття; змочити голову та обличчя потерпілого холодною водою;
•	дати випити мінеральної чи підсоленої води.
Правила поведінки на воді:
•	не можна плавати втомленим та далеко від берега;
•	тривалість одного ряду купань не повинна перевищувати 20 хв;
•	не слід запливати за обмежувальні буї;
•	небезпечно пірнати з каміння
До навичок рухової активності та загартовування належать:
•	навички виконання ранкової зарядки і процедур загартовування;
•	регулярні заняття фізкультурою, спортом, рухливими іграми, танцями, фізичною працею.
4.	Санітарно-гігієнічні навички:
•	навички особистої гігієни;
•	уміння виконувати гігієнічні процедури (доглядати за шкірою, волоссям, ротовою порожниною тощо);
•	дотримання гігієни одягу, житла.
Самостійна робота. Завдання: складіть усну розповідь про те, як ви дотримуєтесь правил санітарії та гігієни. Обгрунтуйте, навіщо ви це робите.
5.	Режим праці та відпочинку:
•	 здатність раціонально витрачати час і визначати пріоритети; 
•	Уміння чергувати розумову і фізичну активність, і достатньо часу для регулярного харчування й повноцінного відпочинку. 
Самостійна робота 
Завдання: визначте, чи раціонально ви витратили свій час за минулий день. Відповідь обгрунтуйте.
V. Підбиття підсумків 
Учитель. На сьогоднішньому уроці ми ознайомилися з тим, як: планувати свій час, раціонально харчуватися, доглядати за своїм тілом, тренуватися та загартовуватися. Сподіваюся, що ці уміння стануть невід’ємною частиною вашого способу життя. Не хвилюйтесь, якщо деякими з них ви володієте не дуже добре. Майте на увазі що вони потребують наполегливого тренування, і вдосконалювати їх доведеться вам у реальному житті.
V. Дамашне завдання 
Складіть розповідь про те, які навички для розвитку фізичного благополуччя у вас уже сформувалися

Модель 6
Конспект інтеграційного уроку фізичної культури (4 клас)
Мета: розширити руховий досвід учнів комплексом загально розвивальних вправ, сприяти закріпленню вивченого матеріалу із питань культури здоров’я на загальноосвітніх уроках та сприяти розвитку рухливих якостей під час проведення естафет; виховувати любов до щоденних занять фізичними вправами
Інвентар: гімнастичні лави, скакалки, обручі, прапорці, кеглі, свисток, крейда, роздатковий матеріал.
Тип уроку: урок-гра − міжпредметна інтеграція уроку фізичної культури з уроками географії, математики, української та англійської мови.

Хід уроку
№
п/п	Зміст уроку	Дозування	Організаційно-мето-дичні вказівки	
	І. Підготовча частина (14 хв)	
1	Організація учнів до уроку:
•	шикування в одну шеренгу;
•	перевірка правильності постави;
•	рапорт;
•	привітання;
•	повідомлення завдань уроку	1,5 хв	Фронтальний метод	
2	Стройові вправи: повороти на місці	30 с	Фронтальний метод	
3	Гра «Світлофор»
Учні шикуються в колону по одному та в повільному темпі біжать по колу. Якщо вчитель показує жовтий світлофор − учні 	2 хв	Зупинитися потрібно стрибком так, щоб не штовхнути товариша
попереду («не зробити 	
	переходять на ходьбу, якщо зелений − продовжують біг, якщо червоний − зупиняються		аварії»). Неуважний гравець стає замикаючим. Відстань − 2 кроки	
4	Перешикування з колони по одному в колону по два	30 с	Поворотом у русі	
5	Комплекс загальнорозвивальних вправ
1.	В.п. − ноги нарізно, руки на пояс.
1 − нахил голови вперед; 2 − в.п.; 3 − нахил голови назад; 4 − в.п.; 5 − нахил голови вліво; 6 − в.п.;
7 − нахил голови вправо; 8 − в.п.
2.	В.п. − ноги нарізно, руки в сторони, долоні стиснути в кулаки.
1−4 − колові оберти кістями рук уперед;
5−8 − кодові оберти остями рук нагад;
1−4 − колові оберти передпліччю* у середину;
5−8 − колові оберти передпліччям назовні,
на наступні 8 рахунків:
1−4 − колові оберти руками уперед;
5−8 − колові оберти руками назад.
3.	В.п. − ноги нарізно, руки перед грудьми зігнуті в ліктьових суглобах.
1−2 − поворот тулуба вліво, відвести прямі руки назад;	9,5 хв 
4−6 разів

4−6 разів

4−6 разів

	Показує учень.
Нахил голови максимальний, темп середній. Під час нахилу торкатися тулуба.
Амплітуда максимальна, темп середній.

Максимально відводити руки назад. Під час повороту тулуба ступні ніг від підлоги не відривати.	
Продовження таблиці
	З−4 − в.п., відвести зігнуті руки назад;
5−6 − поворот тулуба вправо, відвести прямі руки назад;
7−8 − в.п., відвести зігнуті руки назад.
4.	В.п. − ноги нарізно, руки за голову.
1 − нахил тулуба вперед; 2 − в.п.;
3 − нахил тулуба назад; 4 − в.п.; 5 − нахил тулуба вліво; 6 − в.п.; 7 − нахил тулуба вправо; 8 − в.п.
5.	В.п. − ноги нарізно, руки на поясі.
6.	1−2 − пружинні нахили до лівої ноги; 3−4 − пружинні нахили до підлоги, між ногами; 5−6 − пружинні нахили до правої ноги; 7 − нахил; 8 − в.п. 
6.В.п. − ноги разом, руки на поясі.
1 − випад уліво; 2 − нахил до лівої ноги;
3 − випад; 4 − в.п.; 5 − випад управо;
6 − нахил до правої ноги; 7 − випад; 8 − в.п.
7.	В.п. − о.с.
1 − мах лівою ногою, зігнутою в колінному суглобі, оплеск під стегном; 2 − в.п.; 3 − мах правою ногою, зігнутою в колінному суглобі, оплеск під стегном; 4 − в.п.; 5 − мах лівою ногою вгору, руки вперед; 6 − в.п.; 7 − мах правою вгору, руки вперед; 8 − в.п.
8.	В.п. − о.с. 
1− стрибок ноги нарізно, оплеск над головою;
2− стрибок ноги схресно, оплеск перед собою;
3− стрибок ноги нарізно, оплеск над головою; 
4− стрибок ноги схресно, оплеск за спиною	

4−6 разів

4−6 разів

4−6 разів

4−6 разів

4−8 разів	

Під час нахилів ноги в колінних суглобах напружені, лікті відведені
назад.
Під час нахилів руками торкатися підлоги, ноги в колінних суглобах напружені
Випад максимальний, під час нахилу ноги в колінних суглобах прямі, руками торкатися підлоги, стежити за поставою, у вихідне положення повернутися поштовхом ноги.
Стежити за правильною поставою, опорна нога пряма, махова нога − носок натянутий.
Приземлення на носки. Висота стрибка середня, темп повільний з поступовим нарощуванням	
	II. Основна частина (26 хв)	
	Естафета «Розминка»
Дві команди шикуються в колону по одному за загальною стартовою лінією, кладуть праву руку на плече учня, що стоїть попереду. Естафета розпочинається за командою вчителя. Перший учасник долає дистанцію бігом, оббігає прапорець і повертається до своєї команди, стає в кінець колони і торкається плеча учасника, що стоїть попереду. Отримавши сплеск по плечу, учень починає біг по дистанції	3 хв	Перемагає команда, яка швидше закінчить естафету. Естафета вважається завершеною, коли останній учасник виконає передачу естафет, і капітан підніме вгору руку	
2	Естафета «Виклик номерів»
Усі гравці діляться на дві команди і шикуються в колону по одному. Учні кожної команди розраховуються по порядку номерів. Потім учитель викликає номер на свій розсуд. Гравці, в яких цей номер, 	3 хв	Перемагає команда, яка набере найбільше балів	
Продовження таблиці
	виконують біг по дистанції, вибігаючи зі строю назовні. Учасник, який першим завершить біг по дистанції, принесе команді 1 бал			
3	Естафета «Математичний виклик номерів»
Дивись правила попередньої естафети, тільки замість виклику номерів учитель оголошує математичне завдання, відповідь на яке і є номером учасника, який буде виконувати біг по дистанції. Наприклад: 4 + 4 = 8, 8-1=7	4 хв	Перемагає команда, яка набере найбільшу кількість балів	
4	Естафета «Збери англійський алфавіт»
Теоретичне завдання — на підлозі лежать картки з буквами англійського алфавіту, необхідно їх викласти в алфавітному порядку.
Практичне завдання — стрибки через обруч. Передача естафети здійснюється через передачу обруча наступному учаснику	4 хв	Естафета продовжується до завершення теоретичного завдання. За коя^іе правильно виконане теоретичне завдання нараховується 1 бад. Ще один бал дається за швидкість виконання.
Перемагає команда, яка набере найбільшу
кількість балів	
5	Естафета «Назви предмет»
Теоретичне завдання − на плакаті написані назви предметів англійською мовою, поряд знаходяться предмети. Необхідно покласти предмет під відповідний напис.
Практичне завдання − лягти на гімнастичну лаву та підтягнутися на руках до кінця лави. Назад повернутися бігом і передати естафету торканням долоні	4 хв	За кожне правильно виконане теоретичне завдання нараховується 1 бал, також дається 1 бал команді за швидкість виконання. Перемагає команда, яка набере найбільшу кількість балів
	
6	Естафета «Здоров’я» Теоретичне завдання − виконати на плакаті частковий / фонетичний розбір слова (визначити кількість букв і звуків). Практичне завдання − виконати біг між кеглями, а назад повернутися перестрибуючи через них. Естафету передати торканням долоні	4 хв	За кожне правильно виконане теоретичне завдання нараховується 1 бал і 1 бал дається команді за швидкість виконання. Перемагає команда, яка набере найбільшу кількість балів	
7	Естафета «Географічна»
Теоретичне завдання − визначити на малі місце знаходження районних центрів Кіровоградської області та позяачитн їх прапорцями.
Практичне завдання − перших гравців кожної команди в руках скакалки. За 	4 хв	Естафета закінчиться тоді, коли останній гравець повернеться зі скакалкою до лінії старту . За кожне правильно виконане теоретичне завдання 	
Продовження таблиці
	сигналом перші учасники команд біжать до мали, виконують теоретичне завдання, повертаються назад і подають один кінець скакалки другому гравцеві, а другий залишають у себе в руці. Потім обидва тримають скакалку поблизу землі, біжать уздовж своєї колони: один праворуч, другий ліворуч. Гравці в коло перестрибують через скакалку. Добігаючи до кінці колони, перші номери залишаються там, а другі біжать зі скакалками вперед і продовжують гру		нараховується 1 бал і 1 бал − команді за швидкість виконання. Перемагає команда, яка набере найбільшу кількість бал	
	IIІ. Заключна частина ( 5 хв)	
1	Гра «Карлики і велетні»
Учні шикуються в шеренгу, один з них - (учитель). Якщо він скаже «велетні»,і на носки і підняти руки вгору, а якщо  «карлики»  усі мають присісти, руки за голову	3 хв	50 см. Гравець,
їй помиляється, стає ведучим або робить уперед	
2	Підбиття підсумків уроку	1,5 хв	Відзначити кращих учнів, звернути увагу на загальні помилки	
3	Домашнє завдання
	30 с	Згинання та розгинання рук в упорі лежачи З *50 % від особистого максимуму	

Висновки до третього розділу

1. Грунтовний аналіз науково-методичної літератури, наші власні спостереження переконливо доводять, що під час формування культури здоров’я учнів початкових класів повинні враховуватись їхні психофізіологічні особливості як на організаційно-управлінському, так і інформаційно-методичному етапі навчально-виховного процесу дітей молодшого шкільного віку.
2. Важливим чинником у формуванні культури здоров’я учнів молодшого шкільного віку як учителі початкових класів (88,2%), так і батьки (68,1%) вважають мотивацію дітей до ведення здорового способу життя, що за дослідженнями сучасних вчених покладено в основу культури особистості.
3. Дані рангування учителями початкових класів, батьками засобів спроможних утвердити культуру здоров’я школярів мали таку картину:
- учителі початкових класів − на перше місце (73,5%) винесли «нехтування шкідливими звичками»; на друге − 67,6% − культуру харчування; на третє − 82,4% вказали на молитву й дотримання християнських чеснот;
- батьки − на перше місце (72,3%) − «нехтування шкідливими звичками»; на друге − 59,6% − культуру харчування; на третє − 83,0% вказали на молитву.
Проте, валеологічні знання 76,5% учителів і 83,0% батьків винесли на п’яте місце, а на шосте місце засоби фізичної культури 85,3% педагогів та 89,4% батьків, що є прикрим і засвідчує про потребу проведення просвітницької роботи серед цієї категорії навчально-виховного процесу у початковій школі.
4. Аналіз даних опитування щодо отримання інформації про дотримання пріоритетів культури здоров’я в сім’ї було виявлено наступне: учителі − 50,0% назвали опрацювання спеціальної літератури; 44,1% − інформація за місцем праці (тематичні батьківські збори); 42,2% − шкільні форми батьківського всеобучу із піднятої проблеми; батьки − 30,0% черпають інформацію про культуру здоров’я в школі під час виступів педагогів на батьківських зборах; 27,7% − назвали тематичні шкільні міні-лекції, а 21,3% − вказали на опрацювання спеціальної літератури.
5. Про те, що у власних сім’ях дотримуються пріоритетів здорового способу життя заявили лише 26,5% учителів початкових класів і 14,9% батьків. При цьому, під час святкування родинних свят, свят народного календаря у 85,0% учительських і 82,3% батьківських сімей практикується використання алкогольних напоїв та заявили, що відповідно алкоголь не використовують у 8,8 % і 10,7% сім’ях.
6. Викликає стурбованість, що 19,7% сімей педагогів та 36,2% батьків пропонують своїм дітям алкогольні напої. При цьому, тішить той факт, що у 97,1% сім’ях педагогів і 91,5% сім’ях батьків учні не палять зовсім.
7. Дані нашого дослідження засвідчують, що у лише 40,5% сучасних учительських сім’ях та 38,3% − батьків використовуються засоби фізичної культури в укладі їхнього життя, що за дослідженням сучасних вчених є важливим засобом, спроможним забезпечити формування культури здоров’я особистості.
8. Аналіз матеріалів дослідження з піднятої проблеми переконливо доводить про необхідність оптимізації просвітницької роботи як серед учителів початкових класів, так і батьків на організаційно-методичному, управлінському та навчально-виховному етапі. Це спонукало до розроблення відповідних рекомендаційних моделей: «Тематичний план інтегрованого методичного засідання учителів початкових класів; учителів фізичної культури», «План підготовки засідання шкільної тематичної педради»; «Орієнтовна тематика батьківського всеобучу»; « Конспект виховної динамічної години (4 кл)»; «Конспект інтегрованого уроку фізичної культури».