Ольга Лазарович
Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника
Przykarpacki Narodowy Uniwersytet imienia Wasyla Stefanyka

Міжмовна омонімія: проблеми вивчення, розуміння та перекладу споріднених мов (на прикладі української і польської)

Анотація
	У статті в контексті досліджень теоретичних проблем міжмовної омонімії розглядаються питання практичного вивчення споріднених мов, враховуючи існування у мовах слів, які співпадають частково або мають цілковиту розбіжність у значенні. Слова, які однаково звучать, часто розуміють чи перекладають неправильно, переносячи з однієї мови в іншу значення або частину значення. Розуміння саме прагматичного аспекту цієї проблеми допоможе свідомому вивченню споріднених мов, уникаючи помилки, які дуже часто трапляються у практиці білінгвізму. 
Ключові слова: міжмовні омоніми, споріднені мови, лексична інтерференція, гомогенні омоніми, семантико-стилістичні відтінки, білінгвізм.

	Вступ. Проблема міжмовної омонімії почала розглядатися ще наприкінці ХІХ століття. Досліджуючи запозичену лексику, вчені звернули увагу на слова, які мали однакове або майже однакове звучання, але різне значення. Крім того, одна справа, коли йдеться про неспіввіднесеність між неспорідненими мовами (українська та англійська, українська – німецька), інша – між мовами спорідненими (українська та чеська, українська та польська). Міжмовні омоніми мають однаково важливе значення і в усному мовленні, і в писемній мові, особливо у наш час, коли переклад з однієї мови на іншу намагаються зробити через “комп’ютерний перекладач”, і тут з’являються дуже багато курйозів та неточностей. Мета статті – привернути увагу на такі слова, щоб з розумінням підходити до перекладу чи вивчення споріднених мов. У осіб, які недостатньо володіють двома мовами, існування міжмовних омонімів викликає лексичну інтерференцію, внаслідок якої елементи однієї мовної структури переносяться в систему мовлення іншої, як вважав А. Мейє, “…люди, котрі одночасно мають у своєму розпорядженні два засоби вираження, часто вводять в одну із мов, якою вони говорять, прийоми, притаманні іншій” [8, с.123].
Аналіз наукових праць, присвячених проблемі. У 20-х роках ХХ століття вийшов у світ перший англо-французький словник “фальшивих друзів перекладача” (Kœssler M., Derocquigny J. Les faux amis ou Les pièges du vocabulaire anglais. Conseils aux traducteurs. – Paris, 1928). 
В українському та російському мовознавстві різні аспекти досліджуваної нами проблеми привертали увагу таких вчених як В.В. Виноградов, М.П. Покровський, О.О. Потебня, Л.А.Булаховський, О.С. Ахманова та інші. У другій половині ХХ століття і до сьогодні інтерес до міжмовної омонімії збільшується у багатьох країнах світу, зокрема, розглядаються питання українсько-російської, білорусько-російської, англо-російської, українсько-польської міжмовної омонімії. Вийшли у світ деякі лексикографічні праці [2; 7], що супроводжувалися передмовами, післямовами, спеціальними статями, які дають можливість читачеві зрозуміти суть проблеми. 
Проблема міжмовної омонімії багатоаспектна та може розглядатися як у теоретичному, так і в практичному руслі. Теоретичний аспект цієї проблеми уже в більшій чи меншій мірі в сучасній мовознавчій науці досліджено. Запропоновано кілька термінів на позначення цієї групи слів: “фальшиві друзі перекладача” (Р.О.Будагов, Г.О.Гальперін), “паралексія” (А.Є.Михневич), “фальшиві споріднені слова” (Р.Ладо), “міжмовні аналогізми” (К.М.Готліб). Хоча словосполучення “фальшиві друзі перекладача” не зовсім підходить до наукового терміна, все ж таки саме воно використовувалося дослідниками у цій галузі найчастіше. Сам термін був введений французькими лексикографами, проте він швидко поширився і став загальноприйнятим у лінгвістичній термінології. Термін “міжмовні омоніми” в українському мовознавстві відстоює М.Кочерган, який, цитуючи Р.А.Будагова, визнає наявність міжмовної омонімії, якщо йдеться про споріднені мови, причому диференціює ситуацію в близькоспоріднених мовах та у мовах більш віддалених, підкреслює, що “у мові білінгва або полілінгва різномовні слова, які збігаються за формою, але відрізняються за змістом, здобувають однаковий статус, як і внутрішньомовні омоніми [7, с.393]. По-іншому визначає дефініцію міжмовної омонімії харківський вчений В.Дубічинський: “Під міжмовною омонімією ми розуміємо мінімум чотиричленну структуру (при зіставленні двох мов), коли спостерігається схожість зовнішніх форм інтернаціональних омонімічних лексем двох або більше мов” [3, с.118]. Він поділяє міжмовні омоніми на “співвідносні, коли спостерігається “дзеркальне” формально-семантичне відображення омонімів різних мов; частково співвідносні та неспіввідносні міжмовні омоніми, коли не спостерігається збігу значень омонімів зіставлених мов – часто внаслідок випадкового формального збігу”. Аналізуючи також такі терміни, як міжмовні пароніми, псевдоінтернаціональна лексика, міжмовні синоніми, він доходить висновку, що “найбільш адекватним терміном на позначення формально схожих, але семантично розбіжних лексем є термін “хибні лексичні паралелі” [3, с.119]. Зінкевич-Томанек Б. називає міжмовні омоніми „лексичними пастками”, „зрадливими / підступними словами” [4, с.178] 
Виклад основного матеріалу. Немає єдиного підходу до вивчення явища міжмовної омонімії. Порівняльно-історичний аналіз у вивченні міжмовних омонімів дозволяє через етимологію дослідити “появу гомогенних омонімів, яка зумовлена трансформацією праслов'янських за походженням лексичних архетипів, різними напрямками та процесами словотвірної й семантичної деривації лексико-семантичного варіанта (розширення або звуження значення, поява антонімічного вихідному, первинному, неоднакова кількісно-якісна таксономія номінативного й комплексу переносних значень, їхніх функціонально-стилістичних особливостей)” [1, с.5]. 
Слова, які мають однакове звучання, часто запозичуються з однієї мови в іншу. При запозиченні інколи переноситься в іншу мову тільки одне значення. Крім того, слово може запозичуватися не один раз і через посередництво іншої мови, тоді слово у мові-джерелі також може зазнавати суттєвих смислових змін, а, отже, і виникнення семантичних відмінностей не завжди пояснюються впливом лексико-семантичної системи мови (джерела запозичення) на розвиток змістової структури запозичуваного слова. Таким чином, наявність подібних за зовнішньою формою та відмінних за значенням слів у двох мовах – це результат тривалого та складного процесу. Слова будь-яких двох синхронно зіставлених мов з точки зору їх предметно-логічної співвіднесеності можуть знаходитися або у відносинах еквівалентності (частіше – відносної, в межах спеціальних сфер лексики – також абсолютної), або безеквівалентності [2, с.3].
Синхронно-порівняльний аналіз лексичного складу споріднених мов, один з найсучасніших та найцікавіших напрямів мовознавства, привертає щораз більшу увагу лінгвістів, оскільки не лише слугує з’ясуванню особливостей взаємодії лексико-семантичних корелятів, а й виявляє ступінь близькості мов, розкриває процеси, які задіяні в семантичній трансформації споріднених лексем. І тут на перший план виходить явище міжмовної омонімії як результат близькості форми та змісту слів у білінгвальному просторі [5, с. 161].
Нашу увагу привернули міжмовні омоніми у споріднених українській та польській мовах з точки зору чисто практичної. Помилки, які допускають українці, при вивченні польської мови, чи поляки, при вивчення української, майже ідентичні і стосуються вживання саме таких слів, які мають однакове звучання. Відмінності у їх семантиці можуть коливатися від незначних семантико-стилістичних відтінків (в українській мові слово небога має три значення: 1) “дочка брата або сестри”; 2) “звертання до жінки молодшої за віком”; 3) “бідолага, сердега; у польській мові слово nieboga вживається тільки у третьому значенні) до цілком протилежних або зовсім інших значень (укр. урок – “навчальне заняття у школі” не співвідноситься з пол. urok – “краса, чарівність, привабливість”). Власне такі слова при початковому вивченні польської мови викликають труднощі у засвоєнні, бо, на перший погляд, відоме слово створює часом незручні ситуації. При переході з однієї мови на іншу важко позбавитися від семантичних зв’язків та асоціацій, які виникають у рідній мові, в результаті чого виникають інтерферентні помилки. Найбільше підлягають інтерференції ті лексичні одиниці двох мов, які володіють частковою семантичною подібністю, оскільки саме їх значення ототожнюють та зводять до повної семантичної відповідності. 
Міжмовні омоніми складають часто труднощі не тільки для осіб, котрі вивчають іноземні мови, але і для тих, хто вже в достатній мірі нею володіють. Навіть вони недооцінюють вплив міжмовної інтерференції й переносять логічно-предметні зв’язки з однієї мови на іншу. Власне під час перекладу виникають неточності як у змісті, так і в стилістичному забарвленні, часто у сполучуваності слів. У цьому відношенні словники міжмовних омонімів, або “фальшивих друзів перекладача”, можуть мати велике практичне застосування.
	Наведемо кілька таких пар слів, які відносяться до польсько-українських міжмовних омонімів, неправильне застосування яких призводить до помилок у мовленні.
Wyraz – вираз: польське слово wyraz часто калькують при перекладі на українську мову. Наприклад, словосполучення przenośne znaczeniе wyrazu перекладають як переносне значення виразу – правильно переносне значення слова. Слово wyraz має часткову семантичну асиметрію в українській та польській мовах. У польській мові воно означає слово, в українській мові – тотожне словам речення, словосполучення. Тут маємо справу зі словами (укр. wyraz – укр. вираз), які належать до однієї лексико-семантичної групи, а саме, до групи мовних термінів.
Gadać – гадати: дану пару можемо віднести до повних міжмовних омонімів, коли порівнювати значення слова гадати1 – “думати”, гадати2 – “ворожити” в українській мові зі словом gadać – “говорити, розмовляти” у польській. При перекладі Nie ma co gadać – Немає що гадати (правильно (дослівно) немає що говорити) втрачається основний смисл, адже слово гадати в українській мові означає думати. Як бачимо, в українській мові ці слова відносяться до групи внутрішніх омонімів.
Dywan – диван: у пол. мові dywan – “груба тканина, з узорами, призначена для накриття підлоги”; укр. диван – “рід великих м’яких меблів для сидіння і лежання”. В усному мовленні часто плутають вказні лексеми.
Kolos – колос: повні міжмовні омоніми, які мають абсолютно неспіввідносні значення. У польській мові kolos – “велетенська фігура, переважно різьблена з дерева або каменю”, в українській мові колос – “суцвіття більшості злаків”. Вказані слова повністю розходяться у всіх значеннях. Проте близьке до польського значення можна знайти у російській мові.
Lekcja – лекція: у польській мові означає “заняття у школі, яке триває переважно 45 хвилин” та відповідає українському урок, в українській лекція – “публічне читання на певну тему, частіше у вищих навчальних закладах” та відповідає пол. wykład. Часто допускають помилку, ототожнюючи ці дві лексеми. 
Виходячи з того, що міжмовні омоніми збігаються за формою повністю або ж в основній частині, то їх аналіз повинен проводитися у двох напрямках: структурному та змістовому. Розглядаючи українсько-польські міжмовно-омонімічні пари з точки зору їх зовнішньої структури, потрібно спочатку визначити їх фоно-морфологічну та графічну близькість. Такі пари можна поділити на: 1) лексеми, подібні за формою та відмінні за значенням (відомий – widomy) та 2) лексеми, у яких прослідковується семантична нееквівалентність із певними розходженнями у формі (держава – dierżawa, бесіда – biesiada). Значну групу складають міжмовні омоніми, які етимологічно пов’язані між собою та ввійшли до лексичного складу мови шляхом запозичення або ж мають спільне індоєвропейське походження (аркан – arkan, буяти – bujać).
На початковій стадії вивчення польської мови ототожнюються пари: весь –wieś, дуже – duże, запам’ятати – zapamiętać, відомий – widomy, обрадувати – obradować, бесіда – biesiada, держава – dierżawa, завод – zawód, окраса – okrasa, урок – urok та інші, тобто такі слова, які однаково звучать, але різняться значенням.  У практичному відношенні корисними є дослідження, які описують значення таких слів та відображають стилістичні, емоційно-експресивні, граматичні характеристики, а, особливо, лексичну сполучуваність. Тут можна погодитися з твердженням Г. Чуби, що для свідомого вивчення іноземної мови потрібно “розбудити „семантичну пильність” студентів, виробити у них навички критичного ставлення до часто зрадливої мовної подібності, загострити увагу до „лексичних пасток”. Варто спеціально пропрацювати найчастіші помилки, вказавши відмінності у вживанні омонімічних відповідників у кожній із мов” [8, с.35]. Це стосується не тільки студентів, але і всіх, хто вивчає іноземну мову, особливо споріднену, сам або з викладачем. 
Висновок. Вивчення слов’янських мов для слов’ян дається легше, ніж для неслов’ян, оскілки лексика цих мов має значний відсоток спільної праслов’янської лексики. З одного боку, це допомагає у засвоєнні матеріалу, а з іншого – додає зайвих клопотів, оскільки, коли трапляється, на перший погляд, знайоме слово, слухач чи студент, орієнтуючись на свої знання, не сягає зайвий раз до словника, а перекладає його так, як у рідній мові, що призводить до помилок. У статті ми звернули увагу на такі слова, які мають цілковите або частково однакове звучання у споріднених мовах, але різне значення, та підкреслили важливість ознайомлення реципієнтів з існуванням цієї проблеми, що допоможе уважно та свідомо підходити до вивчення мови чи перекладу з однієї мови на іншу.

Бібліографія:
1.	Беднаж М. А. Польсько-українська міжмовна омонімія Автореферат дисертації на здобуття наукового ступеня кандидата філологічних наук. – Київ, 2000.
2.	Готлиб К. Немецко-русский и русско-немецкий словарь «ложних друзей переводчика». –Москва, 1972. 
3.	Дубічинський В. Лінгвістичний апарат на опис лексичних та термінологічних паралелей // Збірник Харківського історико-філологічного товариства. Том 1. –Харків, 1993.
4.	Зінкевич-Томанек Б. Українсько-польські неповні лексичні паралелі як причина інтерференції // „Teka Komisji Polsko-Ukraińskich Związków Kulturowych”, t. 5. –2010.  –С. 177–184
5.	Кіцила Л. Деякі теоретичні проблеми дослідження омонімії в слов’янському мовознавстві // Проблеми слов’янознавства. –2000. Вип. 51. –С.161–162.
6.	Кононенко І., Співак І. Українсько-польський словник міжмовних омонімів і паронімів. – Київ. 2008.
7.	Кочерган М. Словарь русско-украинских межъязыковых омонимов. –Киев, 1997.
8.	Мейе А. Введение в сравнительное изучение индоевропейских языков. –М., 1938.
9.	Чуба Г. Проблеми міжмовної омонімії в лінгводидактичному аспекті (на прикладі викладання української мови студентам-полякам) // Teka Komisji Polsko-Ukraińskich Związków Kulturowych. – OL PAN, 2015. –С. 32–36.

Interlingual homonymy: issues for its study, perception and translation

Summary
Within the framework of theoretical problems of interlingual homonymy the article deals with some practical issues of relative languages taking into account the words in the languages which are partially coincided or totally different from the point of view of their meaning. The words with identical sound form are often understood or translated incorrectly when their meaning or the part of the meaning are transferring into the other language. The pragmatic aspect of this problem will enhance the conscious study of relative languages avoiding the mistakes which very often occur in the practice of bilingualism. 
Keywords: interlingual homonyms, relative languages, lexical interference, homogeneous homonyms, semantic and stylistic shades, bilingualism. 

Аннотация
В статье в контексте исследований 	проблем межъязыковой омонимии рассматриваются вопросы практического изучения родственных языков, учитывая существование в языках слов, которые совпадают частично или полностью расходятся в значении. Слова, которые одинаково звучат, часто понимают или переводят неправильно, перенося из одного языка в другой значение или часть значений. Понимание именно прагматической стороны этой проблемы позволит сознательно изучать родственные языки, избегая те ошибки, которые очень часто встречаются в практике билингвизма.
Ключевые слова: межъязыковая омонимия, родственные языки, лексическая интерференция, гомогенные омонимы, семантико-стилистические оттенки, билингвизм.