УДК 81’22/’44:82=133.1
Білас А.А., канд. філол. наук, доц.
Прикарпатський нац. ун-т імені Василя Стефаника, Івано-Франківськ

СОЦІАЛЬНО-ІДЕНТИФІКАЦІЙНА ПРАГМАТИКА РОЗМОВНИХ ОДИНИЦЬ У ХУДОЖНЬОМУ ТЕКСТІ

У статті окреслюється проблематика соціально-прагматичного забарвлення художнього тексту на матеріалі роману Р. Гарі «La Vie devant soi». Автор аналізує вплив розмовного наповнення твору на можливість здійснення соціально-мовленнєвої характеристики персонажа. Розглядається вплив соціальної ролі героя на добір ним мовленнєвих одиниць із різних розмовних регістрів. 
Ключові слова: розмовна лексика, синтаксис, регістр, соціально-прагматична забарвлення, соціально маркована мова, художній текст.

Художня проза є різновидом літературного дискурсу, її прототиповий характер виявляється в співвіднесеності з конкретними моделями текстотворення і текстосприйняття. Художній текст – це продукт процесу комунікації, спрямований на реалізацію творчих потенцій, здібностей, психологічних особливостей особистості, що характеризується певною прагматичною значущістю, реалізація якої передбачає використання різних стилістично маркованих [1: 487], зокрема й соціально навантажених розмовних одиниць. На сучасному етапі спостерігаємо тенденцію до підвищеної зацікавленості письменників ненормативною лексикою і, відповідно, активного її вживання в художньому мовленні. Соціально-прагматичне використання розмовних одиниць у художніх текстах є доволі специфічним і складним питанням, яке й визначає актуальність обраної теми.
Мета роботи полягає у з’ясуванні соціально-ідентифікаційних особливостей прагматики розмовного компоненту сучасного французького літературного твору.
Об’єктом дослідження є розмовний компонент сучасного французького художнього дискурсу, а предметом – соціально-ідентифікаційна прагматика розмовного компоненту сучасного французького літературного тексту. Матеріалом дослідження слугували елементи розмовного компоненту роману Р. Гарі «La Vie devant soi».
Дослідженню прагматичного аспекту художнього дискурсу присвячували свої розвідки такі науковці, як О. Бугера [1], О. Ємець [2], Г. Кузенко [3], О. Мерзлікіна [4], О. Пономарьова [5] та ін. Однак, прагматичні особливості художнього тексту ще недостатньо вивчені, особливо у площині узусу соціально маркованого розмовного компоненту. Твори Р. Гарі слугували матеріалом дослідження для небагатьох наукових розвідок (К. Барош [6], Д. Белло [7], Р. Галімова [8], Б. Лаланд [9], Е. Лафон [10], А. Моранж [11], С. Тер [12]), що зумовлює значущість цього дослідження.
У нашій статті розглянемо найбільш складні для перекладу художнього тексту елементи – соціально-ідентифікаційні мовленнєві форми в сучасній французькій розмовній мові. Французький лінгвіст А. Греймас, розглядаючи значення автентичного семантизму і вульгарної семіології, введені Ж. Лаканом і Ж. Дюраном, встановлює відмінності між власне мовленням (parole) і соціальним мовленням [13: 82]. 
Не намагаючись розмежувати поняття «розмовний стиль», «розмовне мовлення», «нелітературна мова», «жаргон», «арго», «сленг», «просторіччя», Р. Галімова зупиняється, на її думку, на загальнішому терміні «соціально-мовленнєві форми» [8: 25]. У нашій роботі обираємо основним термін «соціально-ідентифікаційний розмовний компонент», оскільки різнорегістрове наповнення мовлення персонажів досліджуваного твору [14] визначає соцільну роль мовця, детермінантом якої часто виступає мовленнєва ситуація. 
Ідея можливого спілкування з використанням «незрозумілих» вербальних засобів, знаходиться в гармонії з переконанням Р. Гарі щодо «арготичної мови», яку немов порівнює зі святенною мовою старого Гаміла, оскільки обидві вирізняються від мови пересічної людини [11: 977]. 
Нарацію провадить головний герой, тож роман написано досить специфічною мовою. Вона досконало передає почуття, емоції, враження підлітка – все те, з чого складається його світобачення. Мабуть не кожному читачеві буде до снаги отой натуралізм, з яким Момо веде свою розповідь, проте він вповні передає трагізм існування героїв [15]. Природна і дуже жива мова арабського хлопчика Мохаммеда (Момо) у романі «La Vie devant soi» є вдалою авторською знахідкою Р. Гарі. Письменник досяг дивного ефекту достовірності, «увійшовши в мовної образ» дитини, вдаючись до прийому мовної стилізації [8: 25]. Ідея оповідача-підлітка дозволяє Р. Гарі під прикриттям дитячого письма, нав’язати звичайній, ужитковій мові загальний безлад, який перевищує опозицію письмова/усна, вишукана/просторічна [16: 168; 11: 66].
«La Vie devant soi» яскраво імітує усне мовлення. С. Тер небезпідставно вважає Р. Гарі мімом, оскільки його мова імітує автентичність усної мови [12: 198]. Адже ще Е. Бенвеніст першим вказав на важливість «усного мовлення» у вивченні теорії дискурсу та теорії висловлювання (énonciation) [17: 222]. Наведемо для прикладу уривок, де відсутність розділових знаків, довгота і ритм фрази яскраво відображає явище усно-розмовності: Moi Madame Rosa je lui aurais promis n’importe quoi pour la rendre heureuse parce que même quand on est très vieux le bonheur peut encore servir, mais à ce moment on a sonné et c’est là que c’est produit cette catastrophe nationale que je n’ai pas pu encore faire entrer ici et qui m’a causé une grande joie car elle m’a permis de vieillir d’un seul coup de plusieurs années, en dehors du reste [14].
У своєму романі Р. Гарі, конструює головно емоційний пошук дитини, яка захоплюється персонажем батька-поліцейського. На думку А. Моранж [11: 321], письменник передає таким чином чуттєвість свого героя через використання ним презентативу з вибором чудового виразу: «Les flics, c’est ce qu’il y a de plus fort au monde. Un môme qui a un père flic, c’est comme s’il avait deux fois plus de père que les autres» [11].
Мова цього письменника відрізняється від норми, оскільки зазнала деформаціїних процесів, адже Мохаммед вивчив французьку в контакті з людьми з різних верств суспільства [10: 16]. У статті, присвяченій «La Vie devant soi», К. Барош аргументовано описує цей аспект: Р. Гарі є мовним піратом, який продовжує змінювати слова і фрази зі своїм звичним значенням для іншого використання, більш ефективного, більш істотного і чия кумедність в тому, що вони якимось чином наповнені новим смислом без позбавлення зв’язку зі старим, принаймні, у свідомості читача. Контраст і несподіванка довершують прагматичний ефект [6: 98-99.]. Мова твору слугує автору, щоб здивувати читача і представити різний світ, дуже часто маргінальний [10: 7]: Quand je faisais mon numéro sur le trottoir, je me dandinais, je dansais avec Arthur et je ramassais du pognon [14].
Натхнення поліцейськими розвивається в дитинстві Момо й через материнські страхи [11: 321]: J’ai jamais compris pourquoi on ne permet pas aux putes cataloguées d’élever leur enfant, les autres ne se gênent pas. Madame Rosa pensait que c’est à cause de l’importance du cul en France, qu’ils n’ont pas ailleurs, ça prend ici des proportions qu’on peut pas imaginer ... Madame Rosa disait que le cul c’est ce qu’ils ont de plus important en France avec Louis XIV et c’est pourquoi les prostituées, comme on les appelle, sont persécutées car les honnêtes femmes veulent l’avoir uniquement pour elles. Moi j’ai vu chez nous des mères pleurer, on les avait dénoncées à la police comme quoi elles avaient un môme dans le métier qu’elles faisaient et elles mouraient de peur [14]. 
Автор художнього твору сам створює та відтворює реальність, дійових осіб свого твору, що введені в описані в художньому творі комунікативні ситуації. У художньому тексті можна відзначити комунікацію літературних героїв, що є одним із засобів імітації індивідуального мовлення, здебільшого розмовного, з притаманними йому мовно-психологічними рисами, в тому числі й засобами комунікативного взаємовпливу. Ця комунікація виявляється включеною в ширшу комунікацію «автор – читач» і визначається нами як комунікативний план безпосереднього впливу персонажів один на одного [4: 5].
Зовнішній вигляд синів Надін, відображаючи явне нерозуміння злиденності Момо, доповнюється ще й «прямим стилем» [11: 261] їх мовлення, де простежується відверте здивування з допомогою ненормативного прямого порядку слів у своїх репліках: – Pourquoi il est habillé comme ça [14]? – Tu es arabe [14]? 
Кожен герой твору вибирає ту особливу мову, який характеризує його. Як зазначив Б. Лаланд, «використання мови, що є деформацією офіційної французької мови, є текстуальним знаком світу, який називається анти-суспільством: віртуальна «буржуазна» мова корелює з іншою віртуальністю, а саме французького суспільства, чиї звичаї організовані в систему» [9: 57]. У просторічно марковану оповідь виливається бурхлива реакція Момо:
Merde, je me fais pas traiter d’Arabe par personne. Et puis, quoi, c’était pas la peine d’insister, j’étais pas jaloux ni rien mais la place n’était pas pour moi et puis elle était déjà prise, j’avais rien à dire. J’ai eu un truc à la gorge que j’ai avalé et puis, je me suis précipité dehors et j’ai foutu le camp. On était pas du même quartier, quoi [14]. 
Таким чином, просторічно-розмовна ознака також є одним з елементів, які вирізняють мову творів Р. Гарі: Il y a des flics qui sont mariés et qui ont des gosses, je sais que ça existe. J’ai discuté une fois avec le Mahoute pour savoir comment c’est d’avoir un père flic, mais le Mahoute en a eu marre, il a dit que ça sert à rien de rêver et il est parti. C’est pas la peine de discuter avec les drogués, ils n’ont pas de curiosité [14].
Читання роману Р. Гарі виявляє людичне мистецтво мови письменника, який вкладає в уста персонажів лексику і синтаксику, що виходить за межі норми французької мови, таким чином створюючи можливості їх широкого узусу і стилістичних «хитринок» [11: 753]. Такими є повтори підмета чи відсутність заперечної частки ne зокрема у мовленні Мадам Рози: – Qu’est-ce que tu es mignon, toi  [14]! – Il faut pas en parler à personne, Momo [14].
Із вибором усної мови, немає нічого більш очевидного в устах Момо, ніж поверхнева емоційність. Справді у романі «La Vie devant soi» найбільше постраждала мова, зазнаючи певних порушень, ставши невідємним елементом мовлення підлітка алжирського походження, який не відвідує школу і живе з колишньою повією, мадам Роза. Moмo використовує просторічно-фамільярні або грубі слова, немов нанизуючи їх, що підсилює соціально-прагматичне експресивне забарвлення твору: – Vous en connaissez beaucoup, des trucs qui pardonnent, Madame Rosa? Vous me faites chier. Vous me faites chier tous, sur la tombe de ma mère [14]!
Сила Р. Гарі проявляється у значному насиченні смисловими перекрученнями, деформаціями слів чи цілих речень, а також у плутанині регістрів [12: 198]. Наприклад, Момо плутає регістр права і медицини: C’est ce que le docteur Katz appelle en médecine les rémissions de peine [14]. 
У пам’яті оповідача зберігається відчуття материнської відсутності, які реалізовуються в реальних проявах [11: 162], зокрема у квартирі, коли він кричить і його імітують інші діти. Письменникові вдається надати рельєфу цим крикам завдяки фамільярному регістру з його соціально-прагматичними повторами: Madame Rosa n’était pas comme ça elle-même, elle le disait seulement à cause des préjugés et je savais bien que j’étais son préféré. Quand je me mettais à gueuler, les autres se mettaient à gueuler aussi et Madame Rosa s’est trouvée avec sept gosses qui réclamaient leur mère avec des hurlements à qui mieux mieux et elle a fait une véritable crise d’hystérie [14]... 
Хоча роман і наповнений просторіччям, лексика природньо вплітається у текстову тканину, функціонуючи поза правилами стандартної французької мови. Мовлення Момо можна трактувати як мовлення самого Р. Гарі з його шкільних спогадів. З одного боку, це справжнє творіння письменника, а з іншого, в мові твору відчувається провокативність, адже автор природньо стилізує усно-розмовне мовлення, вкладаючи його в уста різних персонажів:
– Qu’est-ce qu’il y a? Vous allez pas encore foutre le camp [14]? (Момо)
Ils vous en font baver jusqu’au bout et ils ne veulent pas vous donner le droit de mourir, parce que ça fait des privilégiés. … J’ai donné mon cul aux clients pendant trente-cinq ans [14]... (Мадам Роза)
– B’jour, p’pa [14] (Мойсей)
Мова «La Vie devant soi», на думку Д. Белло, є справжнім мистецтвом. Задоволення від мови Р. Гарі нерозривно пов’язане з її маргінальністю, яка будучи виявом таланту митця, заставляє читача хвилюватися, навантажуючи його подвійно, надаючи крім маргінальності ще й успішності [7; 12: 222-223]. Тріумф малого спостерігача визначає його стиль, вибір мовного регістру: Ça lui faisait plaisir de lui avoir coupé les couilles, à ce mec [14].
Порущення у синтаксисі твору відображають просторічний й усно-розмовний дискурс, що відбувається й завдяки таким виразам, як c’est comme ça que, sans ça, tout ça c’est, des fois que [14]. Так, Мадам Роза визнає різницю між регістром свого середовища та регістром інших: – Comment ça s’appelle chez eux, cette maladie que j’ai [14]? 
Р. Гарі пише нестандартною мовою з використанням обсценної лексики: – Il n’y a pas à chier [14]. Вульгарність бере участь, і саме в усній формі, через образи, лайку або погрози: 1) L’hôpital, tant que je suis là, c’est zobbi, Madame Rosa [14]. 2) Le droit sacré des peuples ça existe, oui ou merde [14]?
Слова не мають значення лише провокативності. Вони є частиною гри з мовою та її оновленням. У цьому бажанні оживити французьку мову, використовуючи риси і форму її усного, просторічного і арготичного різновидів, Р. Гарі створює пародію на сучасний вокабуляр, сформований під впливом, наприклад, Р. Кено чи Л.-Ф. Ceліна [12: 201]: On est arrivé devant son adresse rue Saint-Honoré et elle a fait entrer sa bagnole dans la cour [14].
Мова Момо відображає і прогалину в його вихованні, і брак спілкування з рідними [11: 260], що частково заповнюється спілкуванням із псом Супером, розлука з яким могла б привести нашого героя до в’язниці: Je sais pas ce que j’aurais fait sans lui, c’était vraiment urgent, j’aurais fini en tôle, probablement [14].
Знайомство із суспільством здійснюється оповідачем через його коментарі, описи і його дії, реакції та мову. Персонаж Р. Гарі немов боїться бути обмеженим певною соціальною роллю, і тому шукає спосіб, щоб вирізнитися серед інших [10: 101]. Важливими є характеристика, символіка і реакція героя, який протистоїть суспільству: Les maniaques, Madame Lola leur casse leur gueule, vous savez bien qu’elle a été champion de boxe [14]. 
Відчай додає вдалого темпу дієслову в межах певного мовного регістру, пануючи на дні суспільства, де крадуть, щоб поїсти, а також щоб нагодувати ближніх і виразити своє бунтарство: Je suis entré dans un salon de thé pour dames, j’ai bouffé deux gâteaux, des éclairs au chocolat, c’est ce que je préfère, j’ai demandé où on peut pisser et en remontant j’ai filé tout droit vers la porte, et salut. Après ça, j’ai fauché des gants à un étalage au Printemps [14]... 
У семантиці мовних знаків є прагматичні компоненти, які свідчать про прагматичну “схильність” того чи іншого мовного знака. Таким чином, припускається існування прагматичного аспекту не лише у висловленнях, але й у семантиці мовного знака, прагматичний потенціал якого можна визначити як специфічну можливість впливу для підтримки комунікативної інтенції адресанта [4: 6].
Манера письма Р. Гарі вписується у відмові від стандарту, оскільки він вибирає інший регістр письма. Це, природно, викликало інтерес у критиків. Як зазначає Д. Бона у біографічній книзі про Р. Гарі: «Гарі винаходить новий стиль в розмовному жанрі, фамільярний, але без арго, який вибухнув у кумедних висловленнях, непристойних, але відшліфованих» [18: 320]. Погоджуємося із Е. Лафон, що новаторство письма Р. Гарі відбувається на декількох рівнях: мовному, сюжетно-структурному, романо-жанровому [10: 6].
Формування протилежних персонажів двох синів, включає до того ж совість і виправдання грабіжника, якого зупиняють продавці [11: 261]. Ремесло крадія довело Момо і читача з розкладки у «Прентан» до гардеробу синів Надін: C’étaient ses mômes à elle qui … étaient blonds et habillés comme on croit rêver, avec des vêtements pour luxe, le genre de sapes qu’on ne peut pas voler parce qu’elles sont pas à l’étalage mais à l’intérieur et il faut franchir les vendeuses pour y arriver. Ils m’ont tout de suite regardé comme si j’étais de la merde. J’étais fringué comme un minable.... J’avais une casquette qui était toujours debout sur ses arrières parce que j’ai trop de cheveux et un pardaf qui m’arrivait aux talons. Quand on fauche des frusques, on n’a pas le temps de mesurer si c’est trop grand ou trop petit, on est pressé. Bon, ils ont rien dit, mais on était pas du même quartier [14]. 
Бажання автора настільки обґрунтоване, наскільки просторічний вокабуляр є живим і вільним феноменом. Вільне поводження з лексикою відображає його володіння нею і його бажання показати динаміку мови, пропонуючи деформації, зсуви чи парадокси. У міру того, як просторічне мовлення створює гумористичний ефект своїм лексичним і синтаксичним наповненням, воно збігається із стилем письменника. 
Деформація слів є немов константою роману: 1) J’essaie encore maintenant de dire proxénète et pas proxynète comme je faisais quand j’étais môme, mais j’ai pris l’habitude [14]. 2) Madame Lola circulait en voiture toute la nuit au bois de Boulogne et elle disait qu’elle était le seul Sénégalais dans le métier et qu’elle plaisait beaucoup car lorsqu’elle s’ouvrait elle avait à la fois des belles niches et un zob [14]. Тут слово proxynète використовується замість proxénète, або niche, а не nichon. Momo фемінізує слово travesti, яке стає travestite чи travestie: On avait une amie Madame Lola qui se défendait au bois de Boulogne comme travestite et qui nous aidait beaucoup [14]. Вираз état d’habitude використовується замість d’hébétude чи ж amnistie для amnésie: 1) Madame Rosa était dans son état d’habitude. Oui, d’hébétude, merci, je m’en souviendrai la prochaine fois [14]. 2) C’était l’amnistie et le docteur Katz m’avait prévenu qu’elle allait en avoir de plus en plus… 
Отже аналіз соціально-ідентифікаційної прагматики розмовних елементів роману Р. Гарі «La Vie devant soi» виявив застосування письменником розмовних одиниць як у мовленні персонажів, так і в оповіді головного героя твору Момо з метою наближення мови твору до мови пересічного читача загалом і для соціально-характерологічного наповнення мовлення персонажів зокрема. Соціальне маркування мовлення персонажів роману дозволяє визначити їх соціальну належність завдяки лексиці і синтаксиці фамільярного, просторічного і навіть арготичного регістрів, а також здійснювати певний вплив на реципієнта. 
Доволі перспективним постає перекладознавче дослідження соціально-прагматичного забарвлення іншомовного художнього тексту з аналізом перекладацької стратегії його відтворення у цільовому тексті.

СПИСОК ВИКОРИСТАНОЇ ЛІТЕРАТУРИ

1.	Бугера О. А. Прагматика соціолектизмів у сучасному художньому тексті / О. А. Бугера // Науковий вісник Криворізького національного університету: Філологічні студії – № 9. – 2013. – С. 484-487.
2.	Ємець О. В. Стилістичні критерії дослідження прагматики художнього тексту / О. В. Ємець // Вісник Житомирського державного університету імені Івана Франка. – 2013. – Вип. 2. – С. 70-73.
3.	Кузенко Г.М. Структурно-семантичні та комунікативно-прагматичні особливості емотивних висловлювань негативної оцінки (на матеріалі художнього дискурсу) : автореф. дис… канд. філол. наук : 10.02.04 / Г.М. Кузенко. – Харків, 2006. – 18 с.
4.	Мерзлікіна О. В. Комунікативно-прагматичний аспект функціонування прислів’їв у художніх текстах (на матеріалі творів М. Сервантеса) : автореф. дис... канд. філол. наук : 10.02.05 / О. В. Мерзлікіна . – Київ, 2001. – 20 с.
5.	Пономарьова О. О. Структурно-композиційні та комунікативно-прагматичні особливості французького детективного гумористичного роману : автореф. дис ... канд. філол. наук: 10.02.05 / О. О. Пономарьова . – Київ : Б.в., 2008. – 20 с.
6.	Baroche C. Emile Ajar: La Vie devant soi / C. Baroche // Nouvelle Revue Française. – no. 227. – Paris, 1971. – P. 98-99.
7.	Bellos D. Ce que Momo veut dire. La mémoire de la Shoah dans La Vie devant soi de Romain Gary / D. Bellos // Perspectives. Revue de l’Université hébraïque de Jérusalem. – Vol. 6. – 1999. – Р. 55-66. 
8.	Галимова Р. У. Художественный перевод социально-речевых форм (на материале романа Эмиля Ажара «Жизнь впереди») / Р.У. Галимова // Филология и культура. – 2012. – № 3 (29). – С. 25-29.
9.	Lalande B. Ajar. Pour une lecture de La Vie devant soi / B. Lalande // Le Français dans le Monde. – no. 158. – Paris, 1981. – Р. 37-59.
10.	Lafond H. L’univers romanesque d’Émile Ajar ou Le refus de la norme Mémoire de maîtrise / Hélène Lafond. – Montréal, 1991. – 120 p.
11.	Morange А. Le dépassement des limites : expérience de soi, expérience de l’écriture dans les récits d’apprentissage de Gary-Ajar : Thèse de doctorat en Littérature française / Anne Morange. – Lille, 2006. – 1124 p.
12.	Ther C. La Magie dans l’oeuvre romanesque de Romain Gary et Emile Ajar : Thèse de doctorat en Littérature française / Céline Ther. – Avignon, 2009. – 392 p. 
13.	Греймас А.-Ж. Структурная семантика: Поиск метода / А.-Ж. Греймас / Перевод с французского Л. Зиминой. – Москва: Академический Проект, 2004. – 368 с.
14.	Gary R. (Ajar Émile) La Vie devant soi / Romain Gary. – Paris : Mercurе de France, 1975. – 271 p. http://www.litmir.info/bd/?b=154775. 
15.	Рудик Д. Історія однієї любови. Рецензія на книгу Ромена Ґарі «Життя попереду» / Д. Рудик, http://bukvoid.com.ua/reviews/books/2009/02/23/ 131931.html. 
16.	Lecarme-Tabone E. Commente La Vie devant soi de Romain Gary (Emile Ajar) / Eliane Lecarme-Tabone. – Paris : Gallimard, 2005. – 254 p.
17.	Benveniste E. Problèmes de linguistique générale, I / Émile Benveniste. – Paris : Gallimard, 1966. – 356 p.
18.	Bona D. Romain Gary / Dominique Bona. – Paris : Mercure de France ; Saint-Laurent : Lacombe, 1987. – 408 p.
Билас А.А., канд. филол. наук, доц.
Прикарпатский нац. ун-т имени Василя Стефаника, Ивано-Франковск

СОЦИАЛЬНО-ИДЕНТИФИКАЦИОННАЯ ПРАГМАТИКА разговорныХ ЕДИНИЦ В ХУДОЖЕСТВЕННОМ ТЕКСТЕ

В статье определяется проблематика социально-прагматической окраски художественного текста на материале романа Р. Гари «La Vie devant soi». Автор анализирует влияние разговорного наполнения произведения на возможность осуществления социально-речевой характеристики персонажа. Рассматривается влияние социальной роли героя на подбор им речевых единиц из разных разговорных регистров.
Ключевые слова: разговорная лексика, синтаксис, регистр, социально-прагматическая окраска, социально маркированная речь, художественный текст. 

Bilas A., PhD. Associate Professor
Vasyl Stefanyk Prycarpathian National University, Ivano-Frankivsk

SOCIAL AND IDENTIFICATIONAL PRAGMATICS OF COLLOQUIAL UNITS IN A LITERARY TEXT

The article outlines the problems of the social and pragmatic colouring of the fiction text on the material of R. Gary’s novel «The Life Before Us». The author analyzes the influence of the colloquial content of the work on the possibility of the realization of the character’s social and speech characteristics. The influence of the character’s social role on the selection of his/her speech units from various colloquial registers is examined. 
Key words: colloquial vocabulary, syntax, register, social and pragmatic colouring, socially biased speech, fiction text.